KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 51. N:0 2. 75 
skede, hvilket härskade under större delen af bronsåldern till tiden 500—400 f. Kr., 
då en stark klimatförsämring egde rum, och bronsålderns kulturperiod förgicks i och 
med att den postglaciala värmeperioden tog slut. 
Landhöjningen under Littorina-epoken var-störst vid Bottenhafvets kust. Vid 
Hernösand var höjningen högst (288 meter), vid Öresund och Belten minst, men ut- 
gjorde dock därstädes nära 5 meter, hvilket åstadkom den förändring i Östersjöns 
fiskeförhållanden som beskrifvits i det föregående. 
Under bronsåldern 1600—650 f. Kr. härskade varmt klimat i Skandinavien ; 
alla vegetationsgränser lågo c:a 3 grader nordligare än nu. Bland de bevis som an- 
förts af R. SERNANDER! o. a. härför, må nämnas följande: 
Hirs växte på Seeland. 
Trapa natans, som nu är utdöd i Sverige, växte i insjöarne i södra Sverige. 
Hasseln växte vid högre breddgrader och på större höjd öfver hafvet än nu i 
Norrland. 
Tallgränsen. låg högre på fjällsidorna än nu.” 
Stipa (fjädergräset), hvilket nu finnes såsom en relikt växtform i Falköpings- 
trakten, var allmänt.” 
Under bronsåldern var klimatet (enligt SERNANDER) varmt och torrt. Genom 
landhöjningen kommo stora sträckor af Sveriges nuvarande Östersjökust — så t. ex. 
en del af Uppland” — i dagen och en massa insjöar och träsk uppstodo, hvilka under 
det torra klimatets inflytande uttorkade. SERNANDER anser sig hafva påvisat till- 
varon af en »tork-zon» i sådana sjöars bottenaflagringar, hvilken skarpt åtskiljer sig 
från de följande lagren, hvilka bestå af svämmlera och sand, som af floder ditförts i 
den följande tidsperioden, som utmärkte sig genom ett kallt och fuktigt klimat (början 
af järnåldern). Denna öfvergång från bronsålderns varma klimat försiggick under 
några århundraden, hvilka SERNANDER förlägger till bronsålderns sista (öfvergångs-) 
period 650—400 f. Kr. Temperaturen måste under denna tidsepok (den nordiska 
mythologiens »fimbulvinter») hafva nedgått betydligt, eftersom i aflagringarne i torf- 
mossar från den tiden anträffats fjällbjörken (Betula nana). Från bronsålderns slut 
! Postglaziale Klimaschwankungen im Skandinavischen Norden (Gerlands Beiträge zur Geophysik): »Alles 
deutet mit grosser Bestimmtheit darauf hin dass wir eine sowohl markierte als auch sehr langwierige Periode 
— die postglaziale Wärmezeit — gehabt haben in der die Mitteltemperatur der Vegetationsperioden entweder 
während aller oder wenigstens während der letzteren Monate, höher als jetzt gewesen ist». Om tiden då det 
postglaciala värmmaximet inträffade finnes en viss meningsolikhet, i det G. ANDERSSON vill förlägga det till tiden 
före bronsåldern. 
? TH. C. E. Fries: Swedish climate in the late-quaternary period. Der XI. Geologkongress. Postglaciale 
Klimaänderungen, Stockholm 1910, p. 288. 
3 R. SERNANDER: Sjön Hedervikens vegetationer och utvecklingshistoria. Svensk Bot. Tidskrift 1910. 
Bd 4, p. 69. 
4 Se A. HöGBom om ortsnamnen i Upland, Ymer 1912. Då jag i det föregående hufvudsakligen utgår 
från SERNANDER'S framställning af klimatväxlingen vid brytningstiden mellan brons- och järnåldern är jag skyldig 
erinra därom, att vissa frågor ännu är under debatt, i det G. ANDERSSON vidhåller åsikten om en långsammare 
öfvergång ' från den postglaciala värmetiden till de nutida klimatiska förhållandena. Se GUNNAR ANDERSSON: The 
climate of Sweden in the late-quaternary period. Sveriges Geol. Unders. N:o 218. 
