76 O. PETTERSSON, KLIMATFÖRÄNDRINGAR I HISTORISK OCH FÖRHISTORISK TID. 
har en långsam landhöjning pågått, hvilken ännu fortfar. Enligt SERNANDER's upp- 
gift har höjningen under de senaste 2,000 åren varit 
1; UpPpsalastrakbtbene 555555 LÖ Rn eter 
VAC VELSes Vas tkuSb-— 0 ee a 
1 ÖTESUTNA. = as ST NNE ERNIE iran 
De gamla ostronbankar, som bildats under Littorinahafvets epok, innehållande 
Ostrea edulis, Tapes decussatus m. fl. former, hvilka numera utdött eller endast 
fortlefva i våra haf på skyddade ställen såsom relikter, finner man i subfossilt till- 
stånd på Bohusläns stränder. De bära vittne på en gång om klimatförsämringen 
och landhöjningen under och efter bronsåldern. 
Det kan bevisas — ehuru icke med samma noggrannhet i detaljer som för 
Sverige — att landhöjningen och klimatförsämringen träffat hela norra Atlantens 
kust, så att man på Spetsbergen och Frans Josefs land, på Grönland och på Nord- 
amerikas kust finner subfossila aflagringar af mollusker, hvilka en gång lefvat i ett 
varmare haf, men icke numera lefva vid dess stränder. Några exempel må här 
anföras. 
De svenska expeditionerna hafva på talrika ställen funnit subfossila aflagringar 
af Mytilus edulis på Spetsbergen, likaså Staxrud (på en höjd af intill 60 m. öfver 
nuvarande hafsnivån). 
Vid Disco på Grönland fann V. NORDMANN i dylika strandbankar fossila rester 
af Mytilus edulis och Anomia squamula! hvilka icke nu lefva i Baffins bay. >»Dette 
betegner at der på et eller andet Tidpunkt av Postglacialtiden maa have hersket 
et varmere Klima end nutildags>. 
De fossila mollusker på Spetsbergen, som tillhört detta varmare haf under den 
postglaciala värmetiden, äro Anomia squamula, Cyprina islandica, Mytilus edulis, 
Litorina litorea. Ingen af dem lefver nu vid Spetsbergen. 
På Grönland och Frans Josefs land representeras denna subfossila molluskfauna 
af Mytilus edulis, på Island af Purpura o. s. v. 
Alla dessa sydligare former synas hafva lefvat samtidigt i hafvet under den 
postglaciala värmeperioden. Det har alltså funnits en sådan värmeperiod åtföljd af 
en försämring af hafsklimatet kring hela nordliga Atlanten, ehuru det endast 1 Sverige 
och Danmark är möjligt att (ännu mycket omtvistadt här också) afgöra, när öfver- 
gången inträdde genom de arkeologiska fynd, som gjorts i dessa strandaflagringar. 
De sydliga molluskarterna hafva anträffats tillsamman med lämningar från krons- 
åldern, och hvad den därpå följande tiden beträffar, så visa de sparsamma graffyn- 
den från den tidigaste järnåldern, d. v. s. från tiden från 400 f. Kr. till 100—200 
f. Kr., att den högt uppdrifna kulturen under bronsåldern af ett eller annat skäl gått 
tillbaka, samt att befolkningen blifvit glesare och lefnadsvillkoren försämrats. Denna 
1 Anomia lefver i nutidens haf ej längre nordligt än vid sydligaste Labrador. Zirphea, som också finnes 
subfossil på Grönlands stränder, lefver nu nordligast i S. Lorenzoviken. Se för öfrigt Meddelelser om Grönland 
XXIX, 1909, p. 293, 294 samt Studier over nordiske Mollusker af A. S. JENSEN: Videnskabl. Medd. fra den 
Naturh. Foren. i Kbhyn 1903 samt V. NorpmaAnN: Meddel. fra Dansk Geol. Forening. Bd 4, Kbhyn 1912. 
