KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. ' BAND 51. N:O 2. TI 
nedgång visar sig redan under bronsålderns sista afdelning, hvilken O. MONTELIUS 
förlägger till tiden 650—500 f. Kr. Vid denna tid inträffade äfven en annan för- 
ändring, som är betydelsefull. MONTELIUS! har visat, att bernstenshandeln vid denna 
tid tog andra vägar än förut. Hufvudfyndorterna för bernstenen hade under brons- 
åldern varit Nordsjökusten, och transporten däraf till Medelhafsländerna hade gått 
de västliga handelsvägarne Elbe, Weser o. s. v. Från omkring 700 f. Kr. är det de 
östliga handelsvägarne på Weichsel, som utgå från Östersjön som begagnas, hvilket 
visar, att det nu är bernsten från Östersjökusten i stället för Nordsjökusten som 
kommer i handeln. Förklaringen synes vara denna: 
Den klimatförsämring, som inträdde mot bronsålderns slut liknade den, som in- 
träffade 1800 år senare vid medeltidens slut däruti, att starka stormfloder härjade 
både Nordsjöns och Östersjöns kuster, men naturligtvis i ojämförligt högre grad Nord- 
sjöns, och förstörde fyndplatserna för bernsten vid Friesland samt Schleswigs och Jut- 
lands vestkust.” Att en sådan förstörelse öfvergått Jutska halföns kuster och föror- 
sakat utvandring af befolkningen därstädes, därom har man minnesmärken i litteraturen, 
som ställa Cimbrernas och Teutonernas infall i Gallien och sedermera i Italien i sam- 
band med en stor ödeläggelse genom öfversvämningar som öfvergått deras hembygder. 
»Cimbri Teutoni atque Figurini ab extremis Gallie profugi cum terras eorum 
inundasset oceanus novas sedes toto orbe querebant.»? Detta var första anledningen 
till den stora folkvandringen i första årtusendet före Kristus, hvilken har börjat med 
bronskulturens förstöring genom naturkatastrofer och tvingade Nordsjöländernas folk- 
stammar till utvandring. 
Naturkatastroferna, som antagligtvis började redan på 600-talet f. Kr. berörde 
omedelbart de Skandinaviska folkstammarne hvilka inföllo på Galliernas områden. 
Den första stöten kändes i Italien i fjärde århundradet genom Galliernas infall och 
den sista stöten afvärjdes vid andra århundradets slut genom Marius” seger öfver 
Cimbrer och Teutoner vid Aque&e Sextixe. 
Hela den stora folkvandringen, den första i historien som skakade Romarväldet, 
kan nu följas genom de senaste arkeologiska upptäckterna, hvilka framkommo vid 
Geologkongressen i Stockholm 1910. Kossima från Berlin konstaterade, att omkring 
600 f. Kr. hade en folkvandring från Weichseltrakten börjat, och LiIENAU i Läneburg 
har följt spåren däraf västerut i Wesertrakten. Därpå vidtaga de romerska histori- 
! 0. MontEuvs: Handeln i forna dagar, Nordisk Tidskrift 1908. 
? Jag har rådfrågat professor O. MoNTtELIUS innan jag vågat framställa denna hypotes. Han har haft 
godheten i en skrifvelse yttra sin åsikt härom som följer: 
— — »Säkert är att just kort före det sista förkristliga årtusendets midt den en gång så blomstrande 
nordiska bronsålderskulturen tynade bort och dog. SERNANDER anser sig hafva geologiska bevis för en samtidigt in- 
träffande försämring i klimatet. — — — — — — att bernstensexporten »hufvudsakligast» vid midten af det 
sista årtusendet f. Kr. — snarare något tidigare — flyttats från den Jutska halfön till Weichselmynningen kan 
möjligen (eller sannolikt) stå i sammanhang med stora rubbningar af den nämnda  halföns västra kust, där bern- 
stenen dittills i så stora massor insamlats och hvarifrån den exporterats söderut.» 
3 Hos Florus III, 3, 1. Den stormflod eller den följd af stormfloder som åstadkom detta går vanligen 
under namnet die Cimbrische Fluth (FORCHHAMMER, S. NILSON m. fl.) 
Ammianus Marcellinus (Lib. XV, Cap. 9) berättar att det var en sägen bland Druiderna, att deras för- 
fäder kommit från de yttersta öarne på andra sidan Rhen och att första anledningen till deras tåg åt söder var 
täta anfall af grannarne och en öfversvämning af hafvet. 
