KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:o 8. 5 
temligen betydande elf utflyter, hvarigenom vattnet utspädes allt för mycket för att en 
rikare algflora, åtminstone af pelagiska former, här skulle kunna komma till utveckling. 
Vegetationen var fattig och enformig och erhöll särskildt derigenom en torftig karakter 
att Laminariaceer saknades. Dess hufvudmassa utgjordes af Rhodomela lariz och Ralfsia 
deusta. Mera vanliga voro dessutom Lithothamnion durum, Fucus evanescens f. limitata 
och Phloeospora tortilis. Litoralregionen saknade i allmänhet vegetation. Endast på ett 
par ställen af ringa omfång, der bottnen bildades af större skifferhällar, uppträdde Uro- 
spora pemicilliformis Häckvis i rätt stor ymnighet. 
Af de fyra, i nordligaste delen af Beringhafvet belägna ställen, som under Vega- 
expeditionen besöktes, hade S:t Lawrence-ön den tätaste, den till sin sammansättning mest 
vexlande och yppigaste algväxtligheten. Dess hufvudmassa var visserligen utbredd öfver den 
sublitorala regionen, men äfven litoralbältet var åtminstone mestadels klädt af en nästan 
sammanhängande algmatta. Såsom hufvudbeståndsdelar i denna ingingo Fucus evanescens 
f. contracta, Halosaccion firmum, Ulva rigida och Pylaiella litoralis. Vegetationen på den 
sublitorala regionen fick sin prägel af tre Laminariaceer, nämligen 1 första hand Alaria 
crispa, vidare Laminaria bullata och Agarum Turneri. Denna Laminariacé-formation 
inneslöt ett temligen betydligt antal yppigt utbildade andra arter, af hvilka de mest fram- 
stående syntes vara Odonthalia dentata, Bhodomela larix, Sarcophyllis arctica, Chondrus 
platynus, ÅAlmfeltia plicata, Ptilota pectinata och Cheetopteris plumosa. En undersökning 
af den elitorala regionen medhanns icke. 
Vid Beringön finnas alla förutsättningar för utbildningen af en rik algflora af pela- 
gisk typ. Det torde väl också kunna sägas, att det är få delar af verldshafvet, hvilkas 
flora i individrikedom och mängden af storartade former öfvergår eller kan mäta sig med 
den vid Beringön. Den rikhaltiga litoralvegetationen var ytterligt tät, den sublitorala 
regionen intogs af en nästan ogenomtränglig algskog. Såsom hufvudbeståndsdelar i litoral- 
vegetationen ingingo: Corallina arbuscula, Arthrocardia frondescens, Ampluroa cretacea, 
Lithothamnion loculosum, Halosaccion Tilesir, Iridea laminarioides, Fucus evanescens ft. 
rudis, macrocephala cornuta, irregularis, Laminaria longipes, Scytosiphon lomentarius, 
Pylaiella litoralis, Enteromorpha clathrata, Enteromorpha fascia, Enteromorpha linza, Ulva 
rigida, Monostroma splendens, Spongomorpha arcta och Chetomorpha cannabina. Mindre 
framstående än dessa, men dock genom högre grad af ymnighet bidragande till be- 
stämmandet af den allmänna vegetationskarakteren voro Rhodomela larixz, Gloiopeltis dura, 
Gigartina pacifica, Diploderma variegatum, Soranthera ulvoidea, ÅAnalipus fusiformis och 
Enteromorpha compressa. Det förtjenar särskildt nämnas, att, om Fucus evanescens under 
de angifna formerna också måste betraktas såsom en af den litorala vegetationens hufvud- 
beståndsdelar, den dock ingalunda intog den förherrskande ställning, som arter af detta 
slägte vid Norra Atlantens kuster. Andra af de anförda arterna och kanske framför andra 
Laminaria longipes bidrogo i lika hög grad som denna växt att gifva vegetation på litoral- 
bältet dess prägel. De sublitorala algskogarne sammansattes till öfvervägande del af Alaria 
fistulosa, Alaria prelonga, Alaria lanceolata, Thalassiophyllum clathrus och Laminaria 
Bongardiana med en undervegetation till väsentligaste del bildad af Odonthalia aleu- 
tica, Nitophyllum ruthenicum, Rhodophyllis dichotoma, Callymenia ornata, Schizymenia 
Mertensiana och Ptilota asplenioides, alla utmärkta genom en hög grad af yppighet. 
