5 F. R. KJELLMAN, OM BERINGHAFVETS ALGFLORA. 
z = 7 
| Er - = zz | eo -— (e] 
SÅ = Oo 5 2 = 2& 
| 5 | i 2 | 3 | S Sva SE 
Diectyosiphon foeniculaceu8 s..sooooooo------- he SEE EK fre 7, a AST | + | Bs KRESSATT | - — + 
Chsetopteris Plamosa ..-föoossdsoesssoscr-sen 203 KYSS DDT FOA. seklet [öres 2 +FHÉ | + + Jo — -— 
Sphacelaria arctica ........----- BEE. RRSSLR sas SA SPSS oa har AR I + -— a SN [ARCETS fer HNlasgd 
Pylläella Iilörklis -5/ bode ct sont AN ST AES Ilon let ng 3 sa äg 
| Finteromorplia” Olathratlåt: «..d0.. 525200 ootsn Eset bo PR AE SEN Fe | 2 ESSEN (ra | + +P os 
» Ifa (EE SSE EINE INR EE, Per SR SAR sho Ul NRA RER | LL LSE NT IEEE 
» 189: 0] VERS RT AAA SE ag See rea EE TESEN | Ste tsssrRer | AA EEE SST TS 
» COIMPXESBN IS =r-r SKP ALS dk ET BEA NES SERVER 2 Ve | SS + - | + — + 
| DJ ig GR sl il, EES ORAL ene SSR BAER SIENA DEREN — ESA VAT EE Aa SE a Sn EE SE + +— + ? 
Monosbroms. orga Bbs CUID Bosco ccs dar op a a SST CSS SEA TREES ASEM Rn ja Pl TESS AR 
» splendens .-.....- ASS TERRI ES SOS RR OR TEE lara REESSErA [SS IE 2 05: Jern sej NN 
1 dd [el fr DE MR FIRE SAR TERESE AE AT OO SER ln SN fa ER | + | - | RS 
SPOngOmMOTPIA VAXOME! s50sssosst soo bed; ont a REN oo ot + 4 +FHA | + + 
(SIT BY a) i lra gi ya db lil ARR TRANIPRUISANE S TEESE le EI EE fe | sasesar || FaR) RR HER ar a 
| ChietomerphasmelägOöNIn0 rs -stebss see Loss ene | EET [EPA Sr + + | SAS + + 
| ” CHINA DIE 2 BESS OL JR se RN SST Sy FA NR kr NES ser | Asa | | och URIN ot 
| TJxosporö. PERIOHIfOrMIS: src= 2 oso bes str scr dd sr | FRA [Eee + | SES ryss + + 
Beringhafsflorans förhållande till Ishafsfloran. 
I ett tidigare arbete ' har jag med stöd af föreliggande undersökningsmaterial sökt 
angifva omfattningen af det arktiska hafsalgområdet. Detta skulle utbreda sig öfver det 
geografiska norra Ishafvet med afdrag af hafvet vid Norges kust norr om polcirkeln, men 
med tillägg af hafvet utmed Grönland söder om polcirkeln. Områdets sydgräns mot At- 
lantiska hafvet skulle alltså sträcka sig från någon punkt vid Amerikas nordöstra kust, 
antagligen i närheten af New Foundland, till Murmanska kusten, gående mellan Grönland 
och Island, Beeren Island och Norge. De grunder, hvilka synts mig tvinga till antagande 
af en sådan gränssträckning, har jag på nämda ställe angifvit ”. På frågan om områdets 
oräns mot Stilla hafvet kunde jag då ej närmare ingå, men har, stödjande mig på de 
undersökningar öfver algväxtligheten i Beringhaf, hvilka härmed offentliggöras, låtit Bering- 
sund bilda denna gräns. 
Det skulle kunna synas som om den sydliga breddgrad, på hvilken Beringön är be- 
lägen, borde utesluta all tanke på dess samhörighet med det arktiska hafsalgområdet. Men 
då ön ligger inom området för en kall ström, hvilken från Ishafvet genom Beringsund 
går ned mot nordliga Japan utefter Asiens östra kust, bör detta innebära en maning att 
undersöka, om icke till följd häraf i trots af det sydliga läget hafvets växtlighet här — 
liksom fallet är vid Amerikas nordöstra kust till följd af den der framgående, från Ishafvet 
kommande kalla strömmen — har en arktisk prägel. 
1 Algre arct. Sea. 
2 Anf. st., sid. 62 och följ. 
