KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:o 8. 9 
Af den förut meddelade öfversigten framgår, att mina samlingar från Berimgön inne- 
hålla 65 arter. Den visar också, att bland dessa följande 19 äro kända från Ishafvet: 
Rhodomela larix, Scytosiphon lomentarius, 
Delesseria Montagnei, Dictyosiphon hippuroides, 
» sinuosa, » foeniculaceus, 
Euthora cristata, Pylaiella litoralis, 
Rhodymenia pertusa, interomorpha compressa, 
Sarcophyllis arctica, Ulva rigida, 
Fucus evanescens, Monostroma fuscum, 
Laminaria nigripes, Spongomorpha arcta, 
Ralfsia deusta, Cladophora diffusa, 
Chordaria fagelliformis. 
Alla dessa arter äro dock icke att betrakta såsom egendomliga eller särskildt karak- 
teristiska för det arktiska området. Visserligen förekommer t. ex. Rhodomela larix i 
Ishafvet efter den antagna begränsningen af detta växtgeografiska område, men blott i det 
Amerikanska Ishafvets sydvestligaste del. Dess hufvudutbredning faller inom norra delen 
af Stilla oceanen; för detta område är den en karaktersväxt, men icke för Ishafvet. Bland 
de anförda arterna är det knappast mer än 10, nämligen Delesseria sinuosa, Delesseria 
Montagnei, Euthora cristata, Rhodymenia pertusa, Sarcophyllis arctica, Fucus evanescens, 
Laminaria nigripes, Ralfsia deusta, Monostroma fuscum och Spongomorpha arcta, hvilk: 
kunna anses höra bland det arktiska områdets karaktersalger. Af dessa är det åter blott 
tvenne, nämligen Fucus evanescens och Spongomorpha arcta, som enligt hvad förut lem- 
nade uppgifter visa, i någon högre grad bidraga till vegetationskarakteren 1 hafvet vid 
Beringön, den förra af dessa dock uppträdande under former, som äro främmande för 
Ishafvet. Om sålunda i vegetationen ett arktiskt element också ingår, så är det icke 
detta, som beherrskar vegetationen. Dess arktiska beståndsdelar äro väl rättast att upp- 
fatta såsom relicta-former, — arter, hvilka hållit sig qvar från de tider, då glacialhafvet 
här, liksom vid de nutida atlantiska kusterna, sträckte sig längre söderut än för när- 
varande är fallet, sålunda hållit sig qvar, under det floran till sin allmänna karakter upp- 
hört att vara arktisk. 
Bland florans icke arktiska beståndsdelar finnas representanter för icke mindre än 
11 slägten, som sakna företrädare i Ishafvet och af dessa är det åter så många som 8, 
nämligen Arthrocardia, Ampliroa, Gloiopeltis, Iridea, Thalassiophyllum, Soranthera, Anali- 
pus och Coilodesme, hvilkas arter äro att räkna bland Beringö-florans karaktersalger. De 
för Ishafvet och hafvet kring Beringön gemensamma slägtena äro åter 1 fertalet fall vid 
Beringön företrädda af arter, som äro långt skilda från och, efter hvad det vill synas, 
tillhöra andra utvecklingsserier än ishafsarterna. Så är t. ex. fallet med den vid Bering- 
ön ymnigast förekommande representanten för slägtet Halosaceion, H. Tilesti. Denna står 
icke i något närmare samband med den för Ishafvet karakteristiska Halosaccion ramenta- 
ceum. Det samma gäller om den vid Beringön mycket ymniga Laminaria longipes. Nå- 
gon med denna korresponderande art eger icke Ishafvet. Likartadt är förhållandet med 
K. Sv. Vet. Akad. Handl. Bad. 23. N:o 8. 2 
