12 F. R. KJELLMAN, OM BERINGHAFVETS ALGFLORA. 
i Ishafvet och särskildt i Kariska hafvet och det Sibiriska Ishafvet förekommande form. 
Vegetationen i Konyambay skulle alltså uppfattas såsom en arktisk relicta-formation, be- 
stående till öfvervägande del af arktiska beståndsdelar, men uppblandad med några in- 
vandrare af icke arktisk typ, af hvilka tvenne till och med kunnat utbilda sig till karak- 
tersväxter. 
Efter detta betraktelsesätt skulle icke heller vegetationen i Konyambay lägga något 
bestämdt hinder emot, att låta gränsen för det arktiska hafsalgområdet mot Stilla oceanen 
eller Beringhafvet gå öfver Beringsundets norra del från Asiens ostkap till den motliggande 
amerikanska kusten norr om Port Clarence. 
Den slutsats, som framgår ur ofvan gjorda undersökning, skulle alltså innebära, att 
södra Beringhafvet, sträckan omkring Beringön, med bestämdhet icke ingår i det arktiska 
hafsalgområdet och att de undersökta delarne af norra Beringhafvet väl äro att uppfatta 
såsom öfvergångsområden till detta på grund af vegetationens stora anslutning till den 
arktiska, men dock icke att närmast hänföra till det, emedan florans utveckling, efter 
hvad vissa förhållanden synas antyda, här gått i en annan riktning än inom det nutida 
Ishafvet. 
Förhållandet mellan vegetationen i Beringhafvets olika delar. 
Om det antagande göres, för hvilket skäl i det föregående anförts, att nämligen alla 
de delar af Beringhafvet, som under Vegafärden blefvo föremål för undersökning, i alg- 
geografiskt hänseende icke äro att räkna till det arktiska hafsalgområdet, så uppstår den 
frågan, om de tillhöra samma eller olika växtgeografiska områden och hvilket eller hvilka 
det eller de äro. 
Svaret på denna fråga är 1 följd af det föreliggande undersökningsmaterielets ofull- 
ständighet svårt att gifva. Redan samhörigheten eller icke samhörigheten af de nordliga 
delarne blir svår att bestämdt angifva och med ännu större svårighet är det förknippadt 
att bestämma förhållandet mellan dessa och Beringön. 
Det är visserligen faststäldt, att vegetationen på de fyra nordliga områdena hufvud- 
sakligen sammansättes af samma arter och former, men då dessa till det öfvervägande 
antalet äro arktiska eller enligt för närvarande rådande uppfattning vidt spridda i olika 
delar af verldshafvet, så kan häraf någon fullgiltig slutsats icke dragas. 
Att emellertid S:t Lawrencebay och S:t Lawrence-ön tillhöra samma alggeografiska 
område torde kunna anses framgå deraf, att karaktersalgerna för begges mest utmärkande 
formation, Laminariacé-formationen, äro desamma, nämligen utom den arktiska Agarwm 
Turnert, de båda arterna Ålaria crispa och Lamtinaria bullata. 
Med området S:t Lawrencebay—S:t Lawrence-ö har Port Clarence de icke arktiska 
arterna "Ampliroa ceretacea och Rhodomela lariz gemensamma. Dessa skulle alltså utom 
de gemensamma arktiska eller vidsträckt utbredda arterna tala för dessa områdens sam- 
hörighet. Ett skäl härför är också att finna deri, att Fucus evanescens i Port Clarence 
uppträder under samma ganska skarpt utpräglade form, f. lömitata, som i S:t Lawrencebay. 
Såsom skäl mot deras samhörighet åter skulle kunna anföras, att från Port Clarence, men 
