KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:o 8. 13 
hvarken från S:t Lawrencebay eller S:t Lawrence-ön äro kända de icke arktiska arterna 
Tithothamnion durum, Lithophyllum tenue, Cruoria pacifica, Dumontia filiformis och Chon- 
drus spec. Häremot skulle emellertid kunna invändas, att Cruoria pacifica och Chondrus 
spec. finnas strax söder om S:t Lawrencebay, nämligen i Konyambay och att bottnens 
beskaffenhet i Port Clarence är särskildt lämplig för uppkomsten af sådana krustformiga 
alger som ÅLithothamnion durum och Lithophyllum tenue. Att i alggeografiskt hänseende 
S:t Lawrence-ö torde derför för tillfället kunna 
skilja Port Clarence från S:t Lawrencebay 
anses sakna giltig grund. 
För Konyambays samhörighet med de öfriga delarne af norra Beringhafvet tala de 
här förekommande arterna Lithothamnion loculosum, Cruoria pacifica och Chondrus spec. 
Det från norra Beringhafvet hittills kända antalet algarter är 44. Af dessa finnas 
med säkerhet vid Beringön 17 arter. Dessa skulle alltså angifva sambandet mellan södra 
och norra Beringhafvet. Då det stora fertalet af. dessa, nämligen 14, förekomma i Is- 
hafvet, så uttrycker sålunda denna artgemensamhet, att från Ishafvet en gång en del arter 
gått söderut och sedermera bibehållit sig i Beringhafvets såväl södra som norra del. Att 
utvecklingen i detta haf äfven i öfrigt gått i samma riktning skulle följaktligen uttryckas 
af endast tre arter: Amplaroa cretacea, Lithothamnion loculosum och Rhodomela lariz. 
Till denna kategori af arter böra dock äfven föras de båda i norra Beringhafvet förekom- 
mande arterna Halosaccion firmum och Chondrus platynus, hvilka visserligen icke äro 
kända från Beringön, men på grund af sin utbredning i norra Stilla oceanen kunna an- 
tagas ingå 1 det florområde, till hvilket Berimgön hör. 
Att ett så stort antal som 27, eller 25, om de två sistnämda frånräknas, d. v. s. 
mer än 5074 af norra Beringhafvets algarter icke anträffats vid Beringön, bevisar icke så 
mycket, som den höga siffran kan synas innebära, mot de båda områdenas utvecklings- 
historiska samband, ty af dessa 25 arter äro icke mindre än 19 kända från Ishafvet och 
sålunda att anse såsom tillhörande den rest af en arktisk flora, som antagligen en gång 
herrskat 1 hela Beringhafvet. Att en större mängd arktiska arter till närvarande tid bibe- 
hållit sig 1 detta hafs norra än södra del är lätt förklarligt, om hänsyn tages till den 
olika grad, i hvilken de yttre förhållandena ändrat sig imom dessa hafsdelar. Denna olik- 
het förklarar också, att vid Beringön finnas ett betydligt antal arter, som icke äro kända 
från Beringshafvets norra del. Detta uppgår till 47, hvarifrån dock 5 eller 6 arter börs 
frånräknas: Delesseria Montagne, Rhodymenia pertusa, Lanunaria nigripes, Enteromorpha 
clathrata (?), Monostroma fuscum och Cladophora diffusa, ty dessa äro säkerligen att upp- 
fatta såsom arktiska relicta-former och derför antagligen att träffa äfven i Beringhafvets 
norra del. 
Betydelsefullare är, att bland norra Beringhafvets icke arktiska arter finnas 6, hvilka 
så vidt kändt är, icke ingå i Beringö-floran, nämligen arterna Lithothamnion durum, 
Lithophyllum tenue, Cruoria pacifica, Chondrus spec., Alaria crispa och Laminaria bullata. 
Af dessa talar dock Alaria crispa snarare för än mot samhörigheten mellan Beringhafvets 
norra och södra del, ty den är, såsom redan förut anförts, närmast och nära beslägtad 
med vid Beringön förekommande arter af detta slägte. Laminaria bullata är måhända 
närmast beslägtad, kanske utvecklad ur Laminaria nigripes, en arktisk art, som dock äfven 
förekommer i rätt stor myckenhet vid Beringön. Den Chondrus, som funnits i norra 
