14 F. R. KJELLMAN, OM BERINGHAFVETS ALGFLORA. 
Beringhafvet, är möjligen identisk med en från Beringön enligt Rurrecurt (Alg. Och., 
sid. 314) hemförd art tillhörande detta slägte, men som icke heller kunnat säkert be- 
stämmas. Om de tre krustformiga algerna bör anmärkas, dels att de äro temligen obe- 
tydliga dels att de fordra en bestämd bottenbyggnad och derför väl kunna förekomma 
i Beringhafvets södra del, ehuru de icke anträffats vid de litet omfattande undersökningar, 
för hvilken denna trakt hittills varit föremål. 
Det undersökningsmaterial, som för närvarande föreligger, synes, efter hvad af det 
nu anförda framgår, icke innebära några mera tungt vägande skäl för Beringhafvets för- 
delning på olika alggeografiska områden. 
Beringhafsflorans förhållande till Ochotska hafvets flora. 
Vid sin undersökning af Ochotska hafvets flora kom RuUPRECHT till den slutsatsen, 
att Ochotska hafvet växtgeografiskt icke utgör en integrerande del af den tillgränsande 
oceanen, utan bildar ett eget florområde. Grunderna för denna slutsats finner RUPRECHT 
deri, att floran till betydlig, omkring '/,-del sammansättes af egendomliga arter, att de 
öfriga 34 arterna visa större öfverensstämmelse med arter från europeiska Ishafvet än med 
sådana från det vida närmare belägna hafvet vid Kamtschatkas sydostkust och vid Kuri- 
lerna och att floran till sin allmänna karakter är mera lik den europeiska ishafsfloran än 
floran i den till Ochotska hafvet gränsande delen af norra Stilla oceanen”. 
Senare tiders och särskildt Vega-expeditionens undersökningar synas göra en annan 
uppfattning af Ochotska hafvets växtgeografiska ställning mera antaglig än den RUPRECHT 
kunde härleda ur det undersökningsmaterial, som förelåg vid författandet af »Tange des 
Ochotskischen Meeres.» 
Det torde sålunda numera kunna anses säsom visst eller mycket sannolikt, att från 
de 13 arter ”, hvilka RUPRECHT antog såsom med säkerhet egendomliga för Ochotska haf- 
vet, minst 5, antagligen 7 mäste frånskiljas såsom på senare tid anträffade äfven annor- 
städes eller som visat sig vara icke egna arter, utan identiska med eller former af arter, 
som förekomma äfven i andra haf. Så äro, enligt hvad af det följande framgår, de båda 
arterna Örossocarpus lamuticus och Callophyllis rhynehocarpa anträftade i hafvet öster om 
Kamtschatka. Cruoria (Petrocelis) Middendorfjii är numera känd från Norges ishafskust. 
RUPRECHTS Polyostea gemmifera är säkerligen densamma som Polysiphonia bipinnata, en 
art, som är temligen ymnig vid Beringön och äfven förekommer i den del af Berimghafvet, 
som gränsar till det Ochotska hafvet. Callithamnion Corallina RuPr., är, enligt hvad jag 
sökt göra antagligt ”, en form af den i Ishafvet vidt spridda Antithamnion boreale, hvilken 
äfven under denna form anträffats i Ishafvet vid Novaja Semljas vestkust. Antagligt är 
det tillika, att RuPrecutTs Callithamnion subnudum hör till samma formserie som C. Co- 
rallina och sålunda äfven den att uppfatta såsom en form af Antithamnion boreale. Här- 
till bör läggas, att den af RUPPRECHT såsom egen art beskrifna Pylaiella olivacea är alltför 
! Jfr Ruer. Alg. Och., sid. 202. 
2 Jfr RUuPrR., anf. st. 
3 KJELLM. Alge aret. Sea, sid. 180. 
