KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:o 8. 7 
den sibiriska ishafskusten under en jemförelsevis sen tid undergått betydliga förändringar, 
liksom att dessa förändringar varit af den art, att de snarare motverkat än gynnat upp- 
komsten af en individ- och artrik vegetation. Det bör kunna förutsättas, att de fykolo- 
giska förhållandena en gång varit fördelaktigare än för närvarande, då utefter så stora 
sträckor bottnen bildas af lös sand och då mäktiga floder i hög grad minska hafvets salt- 
halt, och att under dessa tidrymder arter kunnat trifvas och haft en vidsträckt utbredning 
utefter dessa kuststräckor, som nu icke mera finnas eller endast äro att anträffa på inskränkta 
områden, der existensförhållandena ännu äro drägliga. 
Sedd från dessa synpunkter blir Ochotska hafvets flora ganska begriplig. Den har 
liksom floran i den tillgränsande oceanen en gång haft en rent arktisk karakter, öfverens- 
stämmande med forans i det nutida Kariska hafvet och Sibiriska Ishafvet. Under det i 
Beringhafvets södra del genom de mera vidt gående förändringar, som inträdde här efter 
glacialtiden, från söder icke arktiska arter invandrade och bildning af nya former egde 
rum, bibehöllo sig deremot i norra Beringhafvet och Ochotska hafvet flertalet af florans 
arktiska beståndsdelar, emedan de fysiska förhållandena här 1 mindre grad ändrade sin 
glaciala karakter. Äfven hit utbredde sig söder ifrån kommande arter och äfven här 
utbildade sig möjligen nya arter, hvarigenom dessa områden erhållit den karakter af öfver- 
gångs- eller blandningsområden, de nu bära. Sibiriska Ishafvet och Kariska hafvet bibe- 
höllo visserligen sin glaciala karakter, men förändringar timade här, hvilka hade till följd, 
att en del arter i hög grad inskränktes 1 sin utbredning eller möjligen t. o. m. gingo 
under och sålunda kunde leda derhän, att i Ochotska hafvet en eller annan art finnes, 
hvilken vesterut anträffats eller förekommer först i det europeiska Ishafvet. 
Såvidt jag sålunda kan finna, framgår det af senare tiders undersökningar, att Ochot- 
ska hafvet icke är att betrakta såsom ett eget florområde, utan utgör en del af det om- 
råde, till hvilket Beringhafvet hör, der efter istiden de fysiska förhållandena och till följd 
häraf floran bibehållit en mera arktisk karakter än i Beringhafvets södra del utanför 
södra Kamtschatka. 
Beringhafsflorans förhållande till floran i hafvet söder om Aleuterna. 
Efter den framställning, som i det föregående lemnats, skulle det återstå att angifva 
sydgränsen för det alggeografiska område, till hvilket Beringhafvet är att räkna. Med full 
säkerhet kan visserligen denna gräns för närvarande icke uppdragas, men dess ungefärliga 
sträckning torde dock redan nu kunna bestämmas. 
Beringhafvets flora, sådan den är utbildad vid Beringön, får sin hufvudkarakter af 
de familjen Laminariacee tillhörande slägtena Laminaria, Thalassiophyllum och Alaria. 
Af dessa är slägtet Alaria genom sin individrikedom och sin rikedom på mer eller mindre 
skarpt skilda arter, som till dels tillhöra annorstädes icke företrädda sektioner af slägtet, 
att betrakta såsom florans mest karakteristiska algslägte. Af slägtet Laminarias här före- 
kommande arter äro Laminaria Bongardiana och Laminaria longipes de mest utmärkande. 
Pn) o . . pr . . > 
Ett framstående drag hos denna flora ligger i Fucacé-vegetationens artfattigdom. Endast 
K. Sv. Vet. Akad. Handl. Bd. 23. N:o 8. 3 
