KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:o 8. 19 
cystis pyrifera och Nereocystis Liitkeana, som beherska vegetationen '. På grund häraf 
är väl sydgränsen för Beringhafvet att draga norr om Vancouver Island och äfven norr 
om BSitcha. 
I MERTENS skildring af hafvets växtlighet vid Unalaschka ingår ett yttrande, som 
tyder på, att slägtet Ålaria här intar samma dominerande ställning som vid Beringön och 
äfven här uppträder under en talrik mängd former. Han säger: »Höchst merkwirdig waren 
noch in der Umgebung von HIlulak die vielen und sonderbaren Varietäten des Fucus 
esculentus, die ich daselbst bemerkte. Ich möchte Unalaschka deshalb för den Central- 
punkt, för die eigentliche Heimath dieser Art halten ".» Ur den följande beskrifningen på 
dessa antagna varieteter af Alaria esculenta kan man med ganska hög grad af visshet 
sluta, att den storartade, vid Beringön ymniga Alaria fistulosa äfven ingår i vegetationen 
vid Unalaschka. Äfven en annan af Beringöns karaktersalger bland Laminariacéerna, 
nämligen Thalassiophyllum clathrus, ingår i floran vid Unalaschka ”. Det bör dock å andra 
sidan icke förbises, att äfven Macrocystis pyrifera och Nereocystis Liitkeana tillhöra denna 
flora. Att de emellertid icke intaga samma dominerande ställning som längre söderut, 
framgår deraf, att Nereocystis Liitkeana, som enligt MErTtENsS vid Norfolk Sound är nog 
ymnig, »eimzelne Durchfahrten zwischen den kleinen Inseln selbst för Böte unwegsam (zu) 
machen» ”, af PostELs och RuPRECHT i Il. Alg., (sid. 19) uppgifvas förekomma »rarius in 
sinu Iluluk ad Unalaschkam», och att MERTENS om Macrocystis pyrifera yttrar: »Weniger 
häuvfig» (än vid Norfolk Sound) »obgleich immer noch in Menge kommt er bei Unalaschka vor”. 
Det torde häraf kunna antagas, att Unalaschka befinner sig på sydgränsen för det 
algområde, till hvilket Beringhafvet hör. 
Sammanfattning. 
Det fycologiska undersökningsmaterial, som för närvarande föreligger från norra 
delen af Stilla oceanen, synes angifva, att i Beringhafvet och Ochotska hafvet finnes en 
till grunddragen likartad flora af egendomlig karakter. 
Dess beståndsdelar utgöras af: 
1:0) arktiska arter; dessas antal växer mot norr och är äfven större i Ochotska 
hafvet än i hafvet utanför Kamtschatkas sydostkust; 
2:0) arter, hvilka äro inskränkta till detta område eller åtminstone här äro förher- 
skande och tillhöra arktiska eller vidsträckt utbredda nordliga slägttyper; 
3:0) arter med sydlig utbredning i norra Stilla oceanen eller tillhörande slägttyper, 
hvilkas hufvudutbredning faller söder om den Aleutiska ödkedjan; 
4:0) representanter för en del slägttyper, hvilka äro egendomliga för området eller 
här hafva sitt egentliga hemvist eller i Stilla oceanen äro företrädda blott här 
och i de söderut tillgränsande algområdena. 
Jfr MERTENS: Linnea 1829, sid. 53—54. 
MERTENS, anf. st., sid. 49. 
MERTENS, anf. st., sid. 49. 
MERTENS, anf. st., sid. 48. 
3 MERTENS, anf. st., sid. 44. 
RR w NM 
