KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:0 8. 33 
Beringön, ymnig; något sällskaplig inom sublitoralregionen, merendels epifytisk på 
andra alger; med sporocarpier. 
Antithamnion boreale Gobi (Kjellm.) 
Alge arct. Sea p. 180. Antithamnion plumula var. boreale Gobi Algenfl. Weiss. Meer. p. 47. 
f. typiea Kjellm. 
15 
Descr. Antithamnion plumula var. boreale Gobi 1. c. p. 47 et seq. 
Fig. » boreale £. typica, Kjellm. t1:.e: t.. 16, f- 2918: 
Port Clarence, S:t Lawrence-ön, på båda ställena sällsynt; spridd inom sub- 
litoralregionen; steril. 
Fam. Porphyracex. 
Diploderma variegatum Kjellm. mscr. 
D. cespitosum, dioicum; fronde breviter stipitata, lineari-lanceolata, basi rotundata, 
membranacea, plana, vix undulata, integerrima, nitida, lubrica, exsiccatione vix contracta, 
violaceo-punicea, in statu sporifero maculis majoribus et minoribus albidis vel flavescenti- 
bus, e cellulis decoloratis sporocarpia secendentibus formatis densius variegata; cellulis 
vegetativis in sectione thalli transversa subquadratis vel verticaliter rectangularibus. Tab. 
Zon 14, 
Beringön, temligen ymnig; något sällskaplig inom sublitoralregionen, fäst på sten; 
med sporocarpier. 
Artbeskrifning. Yttre form. Arten växer något tufvad. Bålen är kortskaftad, 
når en längd af åtminstone 20 em. och en bredd af 4 cm. Till formen är den jembredt 
lancettlik med basen hos äldre exemplar afrundad. Den är plan, slät, glänsande, något 
slipprig, fäster vid torkning hårdt vid papper, men sammandrar sig härvid icke i likhet 
med en del andra Porphyraceer. Färgen är hos torkade exemplar karminröd med drag- 
ning åt violett. Sporbärande exemplar äro spräckliga genom öfver hela ytan strödda hvit- 
eller gulaktiga större och mindre fläckar, hvilka uppkomma derigenom, att mellan sporo- 
carpier eller sporocarpiegrupper ligga celler eller cellgrupper, hvilka äro affärgade, döda 
eller döende. En del af dessa äro vegetativa, en del aborterade procarpier, en del åter 
tomma sporocarpier. 
Bålens byggnad. Callus radicalis och stipes har den för Diploderma- och Porphyra- 
arterna vanliga byggnaden. Bålens skiflika del är tydligt distromatisk. Dess celler äro i 
tvärsnitt nästan qvadratiska eller rektangulära med längdaxeln vertikal; dock är höjden 
obetydligt större än bredden. Cellernas radiala och yttre väggar äro tjocka, i synnerhet 
de senare; deremot äro de med bålens yta parallela väggarne tunna. 
Fortplantningsorgan. Växten synes vara dioik. Detta sluter jag deraf, att alla de 
exemplar, jag insamlade, äro sporocarpiebärande, men utan antheridier. Till skillnad från 
andra Diploderma-arter inträder hos denna sporocarpiebildningen öfver bålens hela eller 
nästan hela yta samtidigt och fortgår med ungefär lika stor hastighet. Detta ger åt 
växten i sporocarpiestadiet ett utseende mycket olika de förut kända Diploderma-arternas, 
K. Sv. Vet. Akad. Handl. Bd. 23. N:o 8. 5 
