KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:o 8. 35 
catis; costa inferne valida, prominente, superne evanescente; receptaculis limitatis, com- 
planatis, minoribus, ambitu ellipticis vel obceordatis; scaphidiis parvis. 
S:t Lawrence-ön, temligen ymnig; något sällskaplig inom litoralregionen; med 
receptakler. 
f. irregularis Kjellm. msecr. 
f. circa 15 cm. alta, fronde crebre irregulariter dichotoma, segmentis plurimis ad 
costas validas reductis, summis tantum alatis, angustis, obsolete costatis, apicibus truncatis; 
receptaculis limitatis ovatis, obovatis, oblongis vel obceordatis; scaphidiis minoribus. 
Beringön, sparsam; spridd inom litoralregionen; med receptakler. 
All den Fucus, jag såg i Beringhafvet, synes mig höra under Fucus evanescens. 
Mest afvikande från andra former af denna art är den, hvilken jag benämnt f. irregularis, 
som karakteriseras af sin mer än vanligt oregelbundna förgrening och derigenom att fler- 
talet segment äro reducerade till kostor. Men detta är ett förhållande, som återkommer 
äfven hos andra Fucus-arter och att det icke heller är främmande för Fucus evanescens, 
visar den otvifvelaktigt till denna art hörande form, som jag kallat för f. nana. Jfr 
Spetsb. Thall. 2, sid. 4. Med hänsyn till receptaklernas form och byggnad sluter sig f. 
irregularis nära de mera typiska formerna af F. evanescens. De äro blott något skar- 
pare begränsade och något mera svälda än hos dessa. De öfriga, ofvan anförda formerna 
tillhöra med säkerhet den nämnda artens formkrets, men bilda icke en, utan åtminstone 
två serier. 
Formen angusta tillhör den formgrupp, som hör hemma i Ishafvet. Exemplaren 
från norra Beringhafvet öfverensstämma fullständigt med exemplar från Tschutschlandets 
nordkust och skilja sig från exemplar af samma form från Novaja Semlja blott genom 
bredare och fastare segment samt starkare utbildad kosta. 
Närmast ishafsformerna kommer också den form, som jag benämnt f. limitata. Den 
liknar mest f. pergrandis Kjellm. i förminskad skala. Likheten med denna form framträder 
isynnerhet i receptaklernas form. Dessa äro nemligen alltid skarpt begränsade, skarpt 
afsatta från toppsegmentets sterila del och ofta så betydligt tjockare än denna, att de synas 
skaftade. Äfven genom bålens ringa tjocklek och fasthet påminner den om nämnda form. 
Äfven f. contracta torde kunna anses tillhöra den för Ishafvet karakteristiska form- 
gruppen. Med hänsyn till det vegetativa systemet erinrar den om f. bursigera J. Ag., 
men är af fastare konsistens än denna. I receptaklernas form kommer den närmast den 
typiska formen. Det är en liten form, som har alla eller nästan alla segment vingade. 
De tre öfriga formerna, f. rudis, f. macrocephala och f. cornuta tillhöra en formgrupp. 
Det var dessa, som bildade Fucus-vegetationen vid Beringön, och då åtminstone en af dessa 
former af Post. & Rupr. uppgifves för norra Stilla oceanen, så torde man få antaga, att 
denna formgrupp är karakteristisk för Stilla oceanens norra del. Alla äro de utmärkta 
genom sina stora, mer eller mindre starkt svälda, oftast upprepadt greniga receptakler 
och stora scaphidier. På lägsta utvecklingsstadiet står f. rudis, en grof, klumpig form, 
med alla delar svagt differentierade. I fasthet öfvergår den alla hittills kända former af 
arten. Med hänsyn till segmentens bredd närmar den sig f. pergrandis. Receptaklerna 
äro icke begränsade. Scaphidierna bildas i de otransformerade öfre segmenten och sträcka 
