KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:o 8. 39 
attenuata, plana, fusco-brunnea, subpellucida, rigida; costa plus minus prominula, in sec- 
tione transversali ancipiti vel elliptico-lineari, abruptius in alas abeunte; sporophyllis 
numerosissimis, fasciculatis, distincte petiolatis, lanceolato-oblongis vel elongato-obovatis, 
8—10 cm. longis, 1—2 cm. latis, planis, rigidiusculis; soro apicem sporophyllorum sum- 
mum marginemque vix conspicuum sterilem relinquente. Tab. 4, fig. 1—4. 
Beringön; en af de ymnigast här förekommande Alaria-arterna; ingick såsom 
hufvudbeståndsdel af Laminariacé-formationen och fanns i stora massor uppkastad på stran- 
den; sporangiebärande. 
Artbeskrifning. Arten är lätt känd från alla andra genom laminans betydliga längd 
i förhållande till bredden. Det största exemplaret i min samling har (torkadt) laminan 7 
m. lång, men blott 10 cm. bred. Jag lemnar här en beskrifning af ett lefvande exemplar 
af arten. 
Cauloiddelen nedanför sporofyllerna 6 cm. lång, deraf 3,5 cm. med märken, knölar 
och ärr, efter affallna sporofyller, nästan trind. Den sporofyllbärande rhachisdelen 2 cm. 
lång, mycket svagt bikonvex. Laminan 4 m. lång, 7 cm. bred, mörkbrun, slät, fast med 
en 8 mm. bred kosta. Sporofyllerna 61 till antalet, aflånga, 8 cm. långa, 1,4 cm. breda, 
kort skaftade, släta. Hos andra exemplar är stipes längre, ända till 10 em. Rhachisdelen 
nedanför sporofyllerna förlänges med åldern. Ofvanför sporofyllerna är rhachis starkt 
sammandragen, så att sålunda det är en skarp gräns mellan kostan och cauloiddelen. 
Kostan har samma form som hos näst föregående arter, är än mer, än mindre upphöjd, 
hvilket sammanhänger med dess mindre eller större bredd. Den är alltid jemförelsevis 
smal. Med hänsyn till laminan liknar arten A. angusta, dock är laminan mera tydligt 
jembred än hos den. Sporofyllerna bilda enligt regeln och alltid hos äldre exemplar ett 
mycket tätt knippe, äro släta, af temligen betydlig tjocklek och fasthet, alltid korta och 
breda, till formen vexlande mellan aflånga, aflångt lancettlika, utdraget omvändt äggrunda 
eller bredt spadlika. Sporofyller af alla dessa former förekomma hos samma exemplar. 
Sorus utbreder sig öfver nästan hela deras yta; endast yttersta spetsen och en sidozon af 
knappast urskiljbar bredd förblir steril. 
Jag anser denna art närmast beslägtad med A. angusta. Från denna är den skild 
genom laminans mycket stora längd och framför allt genom sporofyllernas olika form. 
Alaria lanceolata Kjellm. mser. 
A. stipite brevissimo, subtereti; rachide compressa, quam stipite crassiore; lamina 
lanceolata, latitudine 15 cm. superante, vix decurrente, plus minus undulato-plicata, siccata 
nigra, opaca, rigida, subpergamea; costa angustiore, circa 0,5 cm. lata, parum prominente, 
in sectione transversali anguste-elliptico-lineari, abruptius in alas abeunte; sporophyllis 
numerosissimis, fasciculatis, breviter petiolatis, linearibus, lineari-lanceolatis, basi cuneatis, 
apice rotundatis vel lineari-spathulatis, longioribus, demum subcoriaceis, fere tota superficie 
soro vestitis. Tab. 5, fig. 1—3. 
Beringön; jemte A. oblonga Beringöns ymnigast förekommande Alaria-art; växte 
liksom denna sällskaplig på sublitoralregionen; sporangiebärande. 
Artbeskrifning. Denna art öfverensstämmer visserligen i åtskilligt med de förut be- 
skrifna arterna, men synes dock tillhöra en annan artgrupp än dessa, karakteriserad 
