INLEDNING. 
Från början var det egentligen min afsigt att behandla endast Östergötlands Hieracium- 
flora, hvilken jag under en längre följd af år egnat ett nogrannare studium. Då jag uttalade 
denna afsigt för lektor S. ALMQuisT, erhöll jag på hans förslag 1 uppdrag af professor V. 
B. WITTROCK att för naturhistoriska Riksmuseets räkning äfven bearbeta aflidne lektor K. 
J. LÖNNROTHS åt museet förvärfvade rikhaltiga samlingar af Hieracia från Gotland och 
Småland. Genom detta uppdrag har jag sålunda blifvit 1 stånd att meddela en något så 
när omfattande framställning af sydöstra Sveriges Hieracium-flora, med hvilken rubrik 
jag betecknar efterföljande anteckningar. 
Hvad särskildt Östergötlands Hieracium-vegetation beträffar, är min kärnedom af 
den till största delen grundad på fleråriga undersökningar i naturen. Under mina, år 
efter år utvidgade studier öfver slägtet i sin helhet har jag kommit till allt större insigt 
om, hvilken öfverraskande rikedom af konstanta former icke blott det här behandlade 
området utan äfven hela vårt land hyser inom sina gränser. På samma gång har jag 
funnit, hvilken stor vigt det ligger derpå att väl urskilja och begränsa dessa beständiga 
former för att vinna säkra utgångspunkter vid deras systematiska behandling. — Måhända 
har jag dock i en del fall gått längre i särskiljande än hvad som är öfverensstämmande 
med verkliga förhållandet i naturen; men jag anser, att sådana missgrepp lätt kunna 
rättas genom fortsatta undersökningar, hvaremot den motsatta ytterligheten ofta leder till 
ohjelplig förvirring. 
Under mina studier har äfven blifvit mig klart, att på samma gång en mängd for- 
mer finnes, hvilka bilda formgrupper af ytterligt närstående, men i naturen konstanta typer, 
äfven andra formgrupper förekomma, hvilkas yttersta ändpunkter äro förenade med hvarandra 
genom oafbrutna eller mer eller mindre afbrutna öfvergångsserier, jemte former, hvilka äro 
betydligt isolerade och utpräglade. Det har sålunda visat sig, att formerna icke hafva 
samma grad af konstans, att formerna å ena sidan kunna vara närbeslägtade och ändock 
väl differentierade, å andra sidan ytterligt väl utpräglade men ändock genom mellanserier 
på mångfaldigt sätt förenade, eller att en del formgrupper till utseendet åtminstone bilda 
ett kaos af former, der differentieringen synes fortgå som lifligast och der de talrika 
mellanformerna ännu på långt när ej synas vara stadda i utdöende. 
Då så är, möter den systematiska behandlingen stora svårigheter, hvilka OC. v. 
NäGerui och A. PETER på ett lyckligt sätt i hufvudsak synas hafva löst. — Mig synes 
derföre äfven lämpligt, att i likhet med dem kring en utpräglad typ förena dels morfo- 
logiskt likartade dels fylogenetiskt förbundna former till en hufvudart, men att deremot 
till mellanarter af lägre rang förena former, hvilka vackla mellan tvenne eller flere utpräg- 
