MOE RE  —  —NARR— 
| 
KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:o |5. 23 
På något friskare ställen har den anträffats med mer eller mindre högt upp grenade 
korgskaft och grenarne oftast till ”/, eller mindre med hvarandra sammanvuxna. Ofta 
träffas ej något fjäll nedanför grenen, hvarföre det kan antagas att förgreningen 1 dessa 
fall är äkta dikotomi. Blommorna hopfalla lätt vid torkning. 
På samma ställe är äfven anträffad en form med längre glesare hår och något rikligare glandler samt 
tjocka stoloner. Den synes endast vara en tillfällig form. Vid Lindekullen Väderstad socken, Östergötland, är 
funnen sparsamt växande på friskare ängsmark en något mera afvikande form med smärre, kortare holkar och 
smalare blad, habituelt lik vissa i närheten af H. Pilosella X vulgare stående former. 
3. H. "granulatum n. subsp. 
DaAuLsT. Hier. exs. Fasc. I, n. 3. 
Rluzoma sat erassiusculum. Stolones heterophylli foliis sensim decrescentibus, 
pilis mollibus longis densiusculis instructi, crassiusculi + elongati cano-virides. Folia 
superiora + late oboblongo — oblongo-lanceolata acuta in petiolum longum alatum 
decurrentia, folia intermedia latiora + oblonga et + obtusa angustius petiolata, folium 
summum + lanceolatum longum, omnia viridia, Supra margineque setis sparsis — 
denswusculis longis, subtus pilis mollioribus rarioribus vestita et dense — densissime 
et laxe cano-tomentosa, nervis sat conspicue prominentibus. Scapi 2—3, erecti crassi 
10—235 mm. longi, tomentelli superne tomentosi, inferne glandulis raris pilis densis, 
12—14 mm. longis, superne glandulis nigris densis — confertis (infra capitulum) 
et pilis sparsis — solitariis raro freqventioribus + fuscis vestiti. Involucrum mag- 
num, 12—14 mm. longum, sat latum basi rotundata v. ovoidea, squamis latiusculis 
in apicem longum acutum protractis + late viridi-marginatis glandulis nigris densis 
— confertis pilis + densis squamas exteriores + laxas et apices squamarum interi- 
arum tegentibus vestitis et usque ad apicem + dense canotomentosis. Calathidium 
magnum (33—35 mm. D.) pallide lutescens, ligulis exterioribus radiantibus, 1,5—2 
mm. latis, extus + late roseo-striatis v. concoloribus sublaceratis. 
Denna synnerligen utmärkta form förekommer ej sällsynt 1 trakten af Linköping på 
öppen, friskare mark mestadels spridd, stundom bildande mindre, aldrig täta bestånd. 
Utmärkt af sina temligen stora blad af rent grön färg och lös konsistens, ofvan klädda af 
mer eller mindre glesa styfva hår, undertill af mjuka hår och tätt men löst och ojemt 
tilltryckt stjernludd, hvaraf de få ett kornigt utseende. Detta framträder mest hos kraf- 
tigare exemplar och på de större bladen. Nerverna äro undertill ofta starkt framträdande 
och bladen äro afsmalnande i ett temligen långt, hos de inre bredare, hos de yttre smalare, 
vingadt skaft. 
Skaften äro vanligen höga med nedtill glesare upptill i synnerhet under holken 
ytterst täta glandler och tätt stjernludd. Häåren äro här ofta ganska talrika och vanligen 
mörka, men kunna alldeles saknas. På holken uppträda de glest till tätt samlade på de 
yttre fjällen och de inres spetsar, och äro stundom spridda; sällan saknas de alldeles. 
