KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 2 N:O 5. 41 
glaucescenta, fåhåriga och glest stjernludna blad, flera, höga, sparsamt håriga holkskaft, 
breda, grönsvarta korgar med rundad bas och smala fjäll, klädda af glandler men med få 
hår och svagt stjernludd, anser jag såsom den typiska formen. Utom i Vermland är 
denna form insamlad vid Upsala. Den står mycket nära HM." crassescens i beklädnad, 
bladform m. m., men påminner till växtsättet mera om H.”" suberassescens och H.” suivalense. 
Med den första och den sista är den onekligen nära beslägtad och förbinder i flera af- 
seenden dessa former med hvarandra. Den andra under namn af H. virescens i LBG. exs. 
utdelade formen är H.> atrovillosulum. I Östergötland är visserligen ej fullt typisk H. 
virescens påträffad, men väl en obetydligt skild form med något mera stjernludna holkar 
och blad; funnen vid Stora Kullen i Svanshals socken och vid Smedstad i S:t Lars 
socken. Samma form är äfven insamlad i Vestergötland vid Borås. (AA. OLSSON). 
23. H.” suivalense NORRL. 
H. Pilosella subsp. virescens Fr. 2) suivalense Norrr. N. P. Die Pil. Mittel-Eur. 
. 774. — Pilosella suivalensis NorrL. Adnot. de Pil. Fenn., p. 84 et Herb. Pil. Fenn., n. 18. 
1 , 
Inom området är ej den typiska formen påträffad, men väl ett par mycket närstå- 
ende. Närmast den finska står: 
ärglandulostor nov. f ="DAHrsT. Eier. exs. Fasc. I, n. 14, 15. 
RBluizoma erassiusculum. Stolones sat elongati crassiusculi violascentes sparse 
floccosi. Folia latiora oblongo-lanceolata in rosulam sat multifoliam congesta, subtus 
v. apice neryvoque purpurascentia magis piloso-setulosa. Caules 1—2 + alte v. 
profunde furcati Vv. fere suwmplices + intense colorati + sparse glandulosi floccosi. 
Flagella 1—2 evoluta. Involucrum mediocre, squamis sat latis obtusis — obtusiusculis 
conferte creberrime glandulosis apice margineque sepius purpurascentibus. Cala- 
thidium obscwrius flavo-sulphureum. Ligule marginales + intense purpureo-striate. 
Är såsom ofvan antydts säkerligen endast en form af H.” suivalense, ehuru den 
såväl till habitus som karaktärer synes rätt väl skild. Olikheterna torde till en del vara 
framkallade af ståndorten. 
Vid Linköping är den anträffad temligen rikligt på sandåsar och i sandtag och är 
här mest olik den typiska formen. Vid Berg i Vreta socken på friskare gräsbevuxna 
ställen får den ofta mera likhet med den finska. Den är dock på båda ställena skild från 
densamma genom fullkomlig brist på hår på såväl holkar som skaft, hvilka dessutom 
vanligen äro flera och genom biskaft öfvergå i flageller, samt genom bredare blad. Van- 
ligen är den äfven kraftigare och högväxtare än den finska formen. 
Vid Lindekullen i Väderstad socken är en form insamlad, hvilken ansluter sig till 
denna men äfven omedelbart öfvergår i följande: 
K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band. 23. N:o 15. 6 
