KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:o |5. SJ 
holkiga form, J. P. NORRAN 1 Adnot. de Pil. Fenn, p. 95 omnämner, torde böra föras 
till artens hufvudtyp, den andra afvikande genom blekare, smalare fjäll, ljusare och isynner- 
het upptill rikligare hårighet synes vara alldeles identisk med östgötaformen och kunde 
kanske få behålla namnet isotrichum. 
Pil. cochlearis NORRL. 1. c. n. 32, 33, kan deremot ej föras hit. Den afviker utom 
i andra afseenden äfven genom mörka stift och är onekligen att sammanföra med NORRL. 
Herb. Pil. Fenn. 34 samt bör med denna förenas under namnet H. cochleatwin (N. P.) 
NORRL. ' 
H. "suecicum (FR.) emend. 
H. suecicum Fr. Symb. p. p. — Fr. H. N. XV: 11 (p. p.?) — Lec. Hier. Scand. 
exs. n. 6. — Pilosella suecica Norrr. Adnot. de Pil. Fenn. p. 92 p. maxima p. (exclus. 
Syn. El ONS IX: ff): HH. floribundum subsp. sueciecum N. P:; Die>Pilos:' MittekEur. p. 
695 p. minore p. 
Af såväl E. Fries beskrifning 1 Symb. p. 16 som cit. af H. N. IX: 7 och de på 
angifna ställen upptagna fyndorterna synes framgå, att arten af honom gifvits en något 
större utsträckning, än flertalet nutida skand. hieraciologer gifva densamma. 
Af en del uttryck såsom »foliis planis obovatis,..... »stylo fuscohispidulo» synes 
framgå, att äfven en mörkstiftig form afsetts, hvilken, såsom den senare karaktären antyder, 
torde vara MH." cochleatum N. P. (= P. cochlearis NORRL.). Då derjemte denna senare 
form antagligen finnes i Upland och nyligen upptäckts i Södermanland är det ej osannolikt 
att individer af den äfven ingå 1 sammansättningen af exemplaren 1 H. N. XV: 11, något 
som antydes af ordalagen på etiketten... »H. dubium H. N. IX: 7 forsan potius H. auri- 
cula majus, a quo hoc floribus fulvis radiantibus subtus rubrovittatis mox distinctum».” 
Vid Gottsunda i Upland, der dessa exemplar äro samlade, förekomma likväl, mig 
veterligt åtminstone, endast tvenne gulstiftiya former, hvilka båda finnes utdelade under 
n. 6 i åtminstone en del exemplar af LBG. Hier. Scand. exs. Den ena är mörkholkig, 
högväxt och gleshårig och torde böra uppfattas som artens hufvudform. För den andra 
har jag förut föreslagit att bibehålla namnet isotrichum. 
Då derjemte vid angifvandet af H. suecict utbredning (Fr. Symb. p. 16) tydligt 
framgår att här äfven dessa senare eller närbeslägtade former hufvudsakligen afses, föreslår 
jag att för hela denna komplex af gulstiftiga former, hvilka äfven af J. P. NORRunNn i Ad. 
de Pil. Fenn. sammanfattats såsom FP. suecia,” bibehålla namnet suecicum, och endast här- 
ifrån afskilja H. N. IX: 7 under namn af H." ciliatifotum N. P. 
! Här må omnämnas det intressanta fyndet af en form, hörande till denna art, vid Brännkär i Stora Malm 
s:n, Södermanland af kand. G. ANDERSSON (1888). — Detta är det sydligaste hittills kända växtstället för den- 
samma i Sverige. 
? Här afskiljas sålunda den till H. suecicum i Symb. förda, i H. N. IX: 7 utdelade formen. 
3 Såsom J. P. NORRLIN antydt, 1. c. p. 94, är den i Epier. s. 20 beskrifna växten att hänföra till en 
annan art. 
