KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 23. N:o |Å5. 39 
quantulum incrassatum attenuata postea rotundata, ima basi sparsim et minute glan- 
dulosa dense floccosa densissime et molliter albido-villosula, superne glandulis sat densis 
longioribus pilis sparsioribus et floccis densiusculis ubique obtecta. Squama + ob- 
scure exteriores anguste interiores late viridimarginate ad apicem obscuriores + 
acute Vv. apice ipso obtusiuscule. Folia rosularia forendi tempore sepe pauca 
(3—5), exteriora + obovato-lanceolata, interiora angustiora oblanceolata — lineari- 
lanceolata, viridia, supra setis densis 2—3 mm. longis floccis raris — sparsis, subtus 
pilis interdum densioribus in nervo dorsali sat confertis et floccis sparsis — densius- 
culis obtecta. Folia caulima + lineari-lanceolata acuta sparsius pilosa et densius 
floccosa. Innovatio per rosulas sessiles. Calathidium sat luteum plenum, 15 mm. D: 
Flores haud raro tubulosi. 
Af alla svenska cymosa står denna utmärkta form närmast den af N. P. 1 c. såsom 
typ för artkomplexen uppstälda tyska formen. Med denna har den bland annat gemen- 
samt de små holkarne, hvilka i yngre stadier med småningom afsmalnande bas öfvergd i 
de upptill något tjockare holkskaften, hvarigenom den i allmänhet lätt skiljes från när- 
stående svenska former. Från den tyska formen är den bland annat väl skild genom 
något större och mörkare holkar, rikligare och oftast gröfre glandler samt längre och 
något styfvare mörkare hår 1 vippan, äfvensom gröfre växt. Mest karakteristiskt är hol- 
karnes utseende, hvilket framkallas genom den egendomliga fördelningen af indumentet. 
Deras vid basen af tätare stjernludd och tätt hopade ljusa, fina hår, ljusare färg afbryter 
isynnerhet hos yngre holkar ganska skarpt mot den öfre delen. hvilken är mörkare genom 
glesa hår, sparsammare stjernludd, kraftigare mörka glandler samt de oftast mörkspetsade 
fjällen. Till det egendomliga utseendet bidrager äfven den på holkskaftens öfre del tätt 
under holkarne hopade hårigheten. Äfven hos andra H. cymosi former träffas samma 
egendomliga fördelning af indumentet, ehuru ej så utpräglad som hos denna. 
Vippan, hvilken under sjelfva blomningen är något sammanträngd, glesnar efter 
hand och är vid fruktmognaden ofta ojemn. Rosettbladen äro utom de yttre i allmänhet 
smala, mer eller mindre smal- och långskaftade, vanligen smalare än hos följande. I deras 
veck utvecklas vid blomningen små rosetter äfvensom mer eller mindre långa, nedliggande 
flageller, hvilka i början ha utseende af stoloner, men på hösten till större delen synes 
utveckla sig till verkliga flageller. Stundom komma de ej till utbildning utan afvissna 
tidigt, såsom förhållandet är hos många andra former af H. cymosum. 
Sitt egentliga utbredningsområde synes denna form hafva i Mälaretrakten, synnerligast i sydöstra Upland 
och Stockholms skärgård der den flerestädes är ymnig (S. ALMQuIsST). Vidare är den funnen i Södermanland, 
Stafsjö bruk samt i Stora Malm socken, vid Strångsjö m. fl. ställen nära Östergötlands gräns (G. ANDERSSON), 
hvarföre den sannolikt är att påträffa äfven i nordöstra delen af detta landskap. 
2. H."” Dusenii N. P. 
H. cymosum L. subsp. Dusenii N. P. Die Pil. Mitt.-Eur. p. 406. — H. cymosum L. 
MATILBG:R ENer: 1 SCan d Mexsin. LÖ. 
