64 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 
- 
5. H.” heterotrichum n. subsp. 
Caulis + gracilis v. crassiusculis firmus plerumque + flexuosus erectus vel 
adscendens ad medium 2—3 phyllus, inferne pilis albis 3—5 mm. longis mollibus Vv. 
firmioribus scepe suberectis glandulis solitariis vestitus et foccis cinereis dense tomen- 
tosus, superne pilis sparsioribus foccis densis et glandulis raris — sparsis v. fre- 
quentioribus obtectus infra anthelam + obscure coloratus glandulis sat densis ince- 
qualibus et pilis longis obscurioribus raris — sparsis obsitus dense cinereo-floccosus. 
Anthela umbellata + contraecta v. sublaxa polycephala, acladio 10—20 mm. longo, 
ramis suberectis + superantibus pedicellisque sat brevibus dense tomentosis dense — 
conferte glandulosis epilosis. Involucra viridi-obsceura 7—8 mm. longa basi ovoideo- 
rotundata ubique sparsim floccosa et dense — conferte glandulosa, raro basin Versus 
pilis solitariis obsita. Squamede latiuscule + lanceolate apice obtusiusculo, dorso ob- 
scuro + anguste — sat late viridi-marginate. Folia rosularia prasinoviridia, 5—8, 
exteriora + anguste oboblongo-lanceolata acuta, interiora elongate — lineari-lanceolata 
plerumque longe petiolata, supra setis crassis sat densis — densis 2,5—3,5 mm. longis 
Hoccis raris, subtus pilis sparsioribus brevioribus im nervo dorsali densioribus longi- 
oribus foccis densis cinereis obtecta. Folia caulina plerumque linearia acutissima 
ubique densius Hoccosa et sparsius pilosa. Rosulce sessiles et flagella szepe evoluta. 
Calathidium sat parvum (v. mediocre) luteum. Ligule marginales lacerate. 
En med afseende på sin egendomliga beklädnad synnerligen utmärkt och lätt igen- 
känlig form. Habituelt liknar den ganska mycket H.” stiptotrichum, med hvilken den 
äfven torde vara genetiskt förbunden. De i lökgrönt dragande bladen äro liksom stjelken 
mer eller mindre styfhåriga; den senare är klädd af långa hår, hvilka vid basen äro tät- 
sittande men småningom aftaga i mängd och under vippan återigen bli något talrikare, 
längre och mörkare. Den flocklika inflorescenscens grenar, holkskaft och -holkar äro der- 
emot tätt glandulösa och i de flesta fall utan den ringaste beklädnad af enkla hår. Endast 
i några enstaka fall och oftast hos spädare, ofullkomligt utvecklade individer träffas några 
enstaka hår vid basen af en och annan holk. Vanligast uppträda de i dessa fall på 
toppholken och någon gång äfven på öfre delen af akladiet. På flagellernas holkar upp- 
träda de äfven oftare än på hufvudstjelkens. Stjelken är isynnerhet nedtill och ofta äfven 
bladens undersida askgrått stjernludna. Flageller börja ofta redan vid blomningen, van- 
ligen senare, att utbildas, äro i början nedliggande liksom hos H." stiptotriehum och likna 
mycket stoloner, men böja sig mer eller mindre snart i tvär båge uppåt och utbildas sedan 
på vanligt sätt. De likna dem hos H. > stiptotrichum, men äro klädda af smärre, smalare 
och spetsigare blad. 
Inom området är denna vackra form fAerestädes allmän och anträffad på följande ställen: Östergötland, 
S:t Anne socken, Engelholm och Ringarum socken, Krogersbo (N. CO: KInpDBERG); Krokek socken, Marmorbruket 
(S. ALMQUIST); Oppeby socken, Drabo. 
Utom området funnen i Stockholms skärgård (S. ALMmQuist), vid Stafsnäs på Fogelbolandet i Upland 
(K. FR. THEDENIUS) samt i Södermanland, Stora Malms socken, Strångsjö och Bronäs (G. ANDERSSON). En 
form från Skåne, Lund (S. HARDIN) är måhända äfven att föra hit. 
