vi 
KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:o |5. 69 
sat densis — densis, 2—4 mm. longis, floccis (fere nullis —) raris — sparsis ob- 
tecta, subtus pilis densioribus in nervo dorsali sat confertis floccis sparsis — densis 
vestita. Folia cauwlina 3—8, inferiora internodiis sat brevibus discreta, + anguste — 
lineari-lanceolata cuspidata, supra setis parcis — densiusculis, subtus sat densis obsita, 
ubique sat dense — dense floccosa. Calathidium sat parvum luteum. Ligule mar- 
ginales laceratee. 
En i alla afseenden lika utmärkt och framstående form som föregående och der- 
jemte morfologiskt högre utbildad. Äfven denna tenderar i flera afseenden åt H. echioides, 
men påminner äfven mycket såväl i habitus (isynnerhet formen från Östergötland) som 
indument om de typiska formerna af H. setigerum, hos hvilka dock stjernluddet är be- 
tydligt rikare och håren ansenligt längre, och hvilka dessutom i vippans utbildning stå 
på ett lägre utvecklingsstadium. 
Genom sin ljusa grönska, höga växt och rikliga, ljusa hårighet lätt igenkänlig. 
Håren äro, isynnerhet upptill, långa och vågiga, på holkarne mjuka, på stjelken styfvare, 
borstlika. Från föregående är den lätt skild genom ej så lågt svartfotade, vanligen finare 
hår, flera och bredare rosettblad af ljusare färg, hvilka vanligen längre persistera, stark 
bugtad stjelk med flera blad och isynnerhet nedtill kortare internodier, vidare genom 
fjällens sparsammare stjernludd, grönare holkar samt regelbunden, flocklik vippa. 
Exemplaren från olika orter äro, ehuru i väsentligt likartade, ej fullt öfverensstäm- 
mande, utan skilja sig i smärre afseenden särskildt med afseende på holkarnes storlek, 
hvari denna form synes variera rätt mycket. Den upländska formen, hvilken på grund 
af vippans utbildning är att uppfatta som artens typ, är högväxtare, har smärre holkar 
(omkr. 6 mm.), hvilka äro bredare, ovala, med kortare, bredare och trubbigare fjäll samt 
reguliert flocklik vippa. Formen från Berg i Östergötland afviker genom oftast lägre 
växt, större och längre holkar (7—8 mm.) med smalare längre och spetsigare fjäll. For- 
merna från norra och nordöstra Östergötland åter, närma sig mera de upländska. Dessa 
smärre differenser formerna emellan, torde dock till större delen vara framkallade af lokala 
förhållanden eller endast antyda en begynnande svag differentiering. 
Hos östgötska, sent på hösten blommande exemplar bli holkfjällen ofta ännu smalare 
och mera utdragna än på sommarstånden och derjemte oftast i den utdragna spetsen röd- 
färgade. Den röda färgen uppträder äfven under sommaren, ehuru ej så allmänt eller 
tydligt, och är af mig iakttagen hos flertalet östgötska former, äfvensom, ehuru mindre 
ofta, hos den upländska. Bladen äro ofta, isynnerhet rosettbladen, mot spetsarne på båda 
sidor lysande purpurfärgade. Förökningen på vegetativ väg sker genom slutna knoppar, 
hvilka anläggas i de mellersta och nedre bladvecken. 
Till den ofvan beskrifna ansluter sig en i Kristianiatrakten funnen form, hvilken till gestalt och indument 
i det väsentligaste öfverensstämmer, men är skild genom kort, kvastlik korgställning och upptill mörkare och 
längre hårighet samt rikligare stjernludd. Måhända är den att uppfatta som en särskild varietet. 
I Östergötland förekommer ännu en till denna underart hörande eller i närheten stående form. Habituelt 
och till de smärre korta holkarne ansluter den sig närmast till den upländska formen, men är skild genom sin 
nedtill kortare och öfverallt rakare hårighet och smalare blad, hvarigenom den närmar sig H.”" setigeriforme, 
samt sin rikblomstriga vippa, hvilken i likhet med hufvudformens är flocklik, men hvars grenar äro glesare och 
