78 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 
c. scebyense ÅLMQU. n. forma. 
Caule elato pleiophyllo, foliis angustis protractis + lingulatis ramis pedicellisque 
sparsim glandulosis superne Xeque ac involucris rare pilosis. 
Inom området anträffad i Östergötland, Kisa socken, Millingstorp, Råstorp och Karleby (K. F. Dustn); 
Åby vid Norrköping (P. OzLsson); Krokek, Marmorbruket (S. ALMQUuIist): Småland, Skatelöfs socken, Vevik 
(G. E. HYLTÉN-CAVALLIUS): Gotland, Fårösund (SKÅNBERG). 
Utom området funnen i Säby i Upland och Stockholms skärgård (S. ALMQUIST); Södermanland, Stora 
Malm (G. ANDERSSON) samt Nerike, Askersund (O. WIJKANDER). 
Utmärkande för alla dessa i hvarandra öfvergående former men isynnerhet för huf- 
vudformen, är den korta, fina, men något styfva hårigheten och de isynnerhet på holkskaft 
och holkar korta, vanligen ljusa, små, ganska täta glandlerna, hvarigenom den skiljes från 
IH. pubescens och för öfrigt alla samslägtingarne, vidare små, temligen korta och breda 
holkar med vanligen ljusa, breda, blekkantade fjäll. Holkarne äro derjemte samlade i tät 
gyttring i toppen af ofta långa, flocklikt anordnade grenar. Vippan blir hos hufvud- 
formen till följd häraf ofta vid och hög, stundom upptagande '/, eller mera af stjelkens 
hela längd, men ej sällan såsom hos b. och c. blir den mera hopträngd; någongång, mest 
hos spädare exemplar, blir förgreningen gles och kvastlik. En sådan form, anträffad vid 
Marmorbruket i Östergötland är särdeles intressant, då den habituelt och till indument 
ganska mycket påminner om H. dubiifolium. Hos kraftiga exemplar är ofta vid flockens 
bas ett par större, gröna, bladlika brakteer utvecklade. 
Hufvudformen erinrar för öfrigt med afseende på indumentet rätt mycket om mjuk- 
och rikhärigare former af H." pubescens, om hvars glandelhärigare former i detta afseende 
c. scebyense ännu mera påminner, ehuru den till habitus (höga växten, långsträckta bladen) 
ofta är förvillande lik /7. 7 eusciadium. Till denna senare, äfvensom HH." nigrans, närmar 
sig dock ännu mera b. rindoicum genom sin högre stjelk, öfverallt längre och styfvare 
hårighet samt längre och mörkare holkar. Här må äfven anmärkas en särdeles intressant 
till H." polymnoon närmast gränsande form, H."viridulwm ArmQu.', hvilken hittills 
endast är funnen i Österhaninge i Stockholms skärgård, der den enligt S. ALMQUIST är 
ganska spridd och ymnig. Den ansluter sig med afseende på indumentet närmast till 
c. scebyense, men är på holkar och inflorescensgrenar ännu mera glandulös än denna samt 
sparsammare hårig. Till nedre delen och i habitus är den alldeles lik a. gemwinum. Mest 
karaktäristisk för densamma äro de af temligen tätt stjernludd grå inflorescensgrenarne 
men ytterst sparsamt stjernludna, gröna holkarne. Från H." pubescens är den skild utom 
genom holkarnes färg och vippans utseende äfven genom tätare glandelhärighet, men synes 
deremot ej obetydligt närma sie H." umbelliorum, vare sig på grund af analogi eller 
Å J [a] fan [>] HH < 
slägtskap. | 
Hos H. >" polymnoon sker den vegetativa förökningen antagligen närmast genom 
Z Yy nn Den] (I Hd 
korta rosetter, men att döma af en del torkade exemplar, jag sett, torde den äfven föröka 
! Enligt lektor S. ALMmQuist, säkerligen eget subspecies lika nära slägt med HH." crassiusculum som med 
H. 9 polymnoon. 
