100 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 
contracta wmbellata v. subumbellata v. etiam + laxe paniculata postea laxior, ramis 
sepius superantibus tenuibus v. crassiusculis pedicellisque sat dense canotomentosis 
glandulis cerinis Vv. migricantibus sepius ingequalibus confertis — creberrimis vestitis. 
Acladium 4—20 mm. longum haud raro pilis paucis obscuris vestitum. Involucra 
sat parva et angusta, 6,,—7 mm. longa, fuscovirentia v. viridi-obscura basi ovoidea 
postea truncata, glandulis teneris parvis cerinis Vv. nigricantibus conferte — cereberrime 
obtecta et sparsim — densius stellata. Squamce anguste sublineales obtusae — ob- 
tusulze + late viridi- v. fuscescenti-marginate. Folia prasino- v. cesio-viridia, exteriora 
+ lingulata, interiora anguste lingulato- v. lineari-lanceolata acuta, raro omnia lingu- 
lata, supra setulis brevibus raris — densiusculis obsita et sparsim stellata, subtus 
pilis brevibus — brevissimis mollibus frequentioribus vestita et densius floccosa. Folia 
caulina 1—3 lineari-lanceolata acuta, inferiora marginibus rare, summa sparse 
glandulifera. magis stellata. Calathidium sat parvum — medioecre, lzxte lutescens 
subsulphureum. JZigule marginales lacerate. Stolones plurimi breves vel longi gra- 
ciles foliis minimis v. mediocribus instructi + colorati. Flagella saepe evoluta. 
En utmärkt och lätt igenkänd form af vidsträckt utbredning, splittrad i en mängd 
jemförelsevis obetydligt afvikande ståndortsmodifikationer, hvilka merändels nästan endast 
habituelt och i kvantitativt afseende afvika från hvarandra. De af J. P. NORRLIN såsom 
H. tenerescens (Bidr. etc. s. 62) beskrifna formerna skilja sig från de sydsvenska endast genom 
lägre, spädare växt, finare, mjukare och något tätare hårighet samt ljusare glandler på 
holkar och skaft. Liknande former träffas äfven söderut, men mera sparsamt och formen 
blir här oftast högre och grofväxtare med gröfre, olikstora, ofta mörka glandler och stun- 
dom mycket mörka holkar, utan att eljest det för arten egendomliga öfverskrides. 
I alla sina modifikationer igenkännes ifrågavarande form lätt på den korta, fina 
hårigheten, vippans rika beklädnad af vanligen gulaktiga glandler, hvilka äro i mindre 
antal förhanden ända ned till stjelkens bas och på stjelkbladen, rikblomstrig inflorescens 
med små, brungröna, vid fruktsättningen ganska breda holkar med smala, trubbiga fjäll, 
hvarjemte vid fruktmognaden, ofta äfven tidigare, fina, oftast småbladiga, vanligen starkt 
kolorerade stoloner rikligt äro utvecklade. På torr, mager eller fastare mark äro dessa 
vid blomningstiden föga utvuxna, men på lösare, friskare oah näringsrikare äro de redan 
i detta stadium af växtens utveckling rikligt för handen, långa och fina. 
Af alla H. glomerati med stoloner utrustade former synes den, frånsedt sin tydliga 
slägtskap med följande och en serie norrländska former, med hvilka den bildar en naturlig 
grupp, stå närmast H.”" glomeratulum, från hvilken den i sin tidigare utveckling mången 
gång ej är så lätt att skilja, men igenkännes från denna vid noggrannare undersökning 
lätt på bladen och holkarne samt i senare stadier på stolonerna. Ej så sällan och ofta 
traktvis förändras karaktärerna, så att på stjelkens öfre del straxt under vippan och van- 
ligen då äfven på akladiet talrikare, mörka och styfva hår utvecklas, utan att karaktärerna 
för öfrigt lida någon förändring. Någon gång uppträda håren äfven på skaften af andra 
ordningen och stundom enstaka på några af holkfjällen. Den påminner då om följande, 
hos hvilken dessa karaktärer i högre grad och konstant äro genomförda. Dylika afvikande 
former äro iakttagna såväl i nordliga delen af artens utbredningsområde som i södra och 
