108 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 
Denna art är en bland de mera utpräglade hufvudarterna. Våra skandinaviska 
former stå dock jemförelsevis mera aflägsnade från artens typ. Mest närmar sig H. + Alm- 
quistii typen i såväl holkform som beklädnad och habitus. AH." Westooi intager en lägre 
ställning och tillhör sannolikt en öfvergångsserie. Den närmar sig nämligen i flera af- 
seenden såsom i bladform och holkarnes utseende H.lerbroense b. longipilum, ehuru den 
till indument, såsom bristen af stjernludd, m. m. är en äkta florentinum. Derjemte är 
den icke så litet lik H. Auricula. Med H.7" bigeminum har den äfven likheter t. ex. i 
bladform och bladrosettens utseende, hvilket dock måhända är att tyda endast såsom 
analogi. Närmast denna står otvifvelaktigt H.” albidobracteum, hvilken till öfriga florentinum- 
former intar en temligen isolerad ställning. H.> subgotlandicum afviker mest från typen 
genom sin rikliga utbildning af stjernludd och närmar sig betydligt sådana öfvergångs- 
former som H. Zizianum, H.>" Loennrothii och H." lerbroense (c. densipilum). Hvad slut- 
ligen H." gotlandicum beträffar, är den tydligen närstående H. hyperboreum FR. 
Då våra svenska former sålunda synes mindre rent framställa florentinum-typen och 
i många afseenden äga karaktärer gemensamma för densamma och öfvergångsformer till 
andra arter, är det sannolikt att de tillhöra äldre mot norden undanträngda former af 
denna art. Det är kändt, att Gotland efter istiden varit sänkt under vatten och dess 
vegetation sålunda af ringa ålder, hvarföre dessa former, om de direkt invandrat från det 
europeiska fastlandet, måste ha gjort det under nyare tid. Men på grund af våra formers 
temligen isolerade ställning till öfriga europeiska, anser jag dem snarare ha invandrat till 
Skandinaviens fastland redan tidigare, samtidigt med eller något tidigare än eken, och det 
synes sannolikt, att de förr här haft en större spridning, men sedermera under konkur- 
rensen med dess vegetation härifrån undanträngts till mera skyddade och gynsamma platser 
samt från Sveriges fastland invandrat till Gotland. Att så torde ha varit förhållandet tyda 
flera omständigheter, bland annat det stora svalget i utbredning mellan så närbeslägtade 
former som H.” gotlandicum och H. hyperboreum; vidare enstaka fynd af florentinum- 
former på Sveriges östkust, såsom förekomsten af H." Almquistui 1) sessiligenmmum N. P. 
i Medelpad och ännu en annan men föga bekant florentinum-form från Jönköping, Torp i 
Småland. 
Att fertalet af dessa former på Gotland äga ett så afvikande och främmande ut- 
seende, kan dock äfven till en del förklaras af de egna lokalförhållandena, genom hvilka 
de i någon mån degenererat. I hvilket fall som helst äro undersökningar om dessa for- 
mers spridning i Skandinavien af stort intresse, icke minst i växtgeografiskt afseende, 
hvarför jag här tillåter mig fästa våra botanisters och särskildt våra hieraciologers upp- 
märksamhet på desamma. 
1. H." Westooi ALMQU. 
snett 
DauLst. Hier. exs. fasc. I, n. 37. 
BRhizoma + crassiusculum rosuliferum. Caules 1-plures 20—40 ctm. alti erecti 
v. leviter adscendentes + flexuosi 1—2 folii, ima basi leviter colorati v. toti purpu- 
