110 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 
tjärfärgad, är än nästan alldeles glatt, än glest, styft och mörkt, vid basen och under 
vippan vanligen tätare borsthårig. Holkarna, hvilka hos denna form äro ytterst tjocka 
och tvärbasiga, sitta på betydligt mera utspärrade och bågböjda skaft än hos öfriga former 
och hafva nästan enfärgadt svarta eller tjärfärgade fjäll, hvilka äro knappt märkbart stjern- 
håriga, enbart tätt och kort glandelhäriga eller med mer eller mindre spridda, korta, mörka 
borsthår inblandade mot de inre fjällens spetsar. Holkskaften äro mycket glest endast 
under holkbasen tätare stjernludna, vanligen enbart och glest glandelhåriga eller äfven 
med några få inblandade korta borsthår. Från denna lokalform finnes alla möjliga öfver- 
gångar till en högväxtare, sällan tufvad form med mindre styf stjelk, hvilken isynnerhet 
nedtill liksom på de yttre rosettbladen och bladskaften är rikligare och längre hårig. Hos 
mycket grofväxta individer är hårigheten äfven riklig, läng och utstående på stjelkens 
öfre del, der den vanligen äfven är mörkare. Dock äro håren alltid sparsammare i vippan. 
Holkfjällen äro hos dessa former tydligare stjernludna och mera blekkantade, ehuru den 
gröna kanten alltid är smal och föga framträdande och ligul& äro längre, mindre tubule- 
rade samt blommorna ej clandestina. Stjelken är vanligen endast nedtill kolorerad, för 
öfrigt grönaktigt glaucescent, bladen äro äfven sällan purpurfärgade, utan med mer eller 
mindre tydligt framträdande glaucescent färg och nästan endast på medelnervens undre 
sida eller fläckvis violetta. Blommorna äro rundt pipen temligen långt upp mycket ulliga. 
I alla sina former bibehåller den alltid sin egendomliga bladform, sina tjocka, mörka, 
efter afblomstringen vid den breda basen afhuggna eller intryckta holkar och breda mörka 
fjäll. Späda former hafva i sin allmänna gestalt, holkform och med afseende på den tvära 
motsatsen i längd och bredd samt form mellan de yttre och inre rosettbladen en slående 
likhet med former af H." bigeminum, från hvilka de dock lätt skiljes bland annat genom 
den totala bristen på stjernludd hos såväl bladen som på största delen af stjelken. 
Med H. Auricula äger den äfven en märkbar och kanske icke tillfällig likhet. 
Funnen på Gotland, Falholmen nära Ar i Fleringe på fördjupningar i den för öfrigt nakna kalkhällen 
ymnigt (0. WeEstöÖ m. fl.); vidare vid Hau, allmän i många till hårighetens riklighet varierande former (S. 
ALMQUIST) samt i ängen Bredtegen vid Grodde i Fleringe (K. J. LÖNNROTH, 1881). 
Vid Hau, vestra kärrheden, är funnen en form (S. ALMQuiIsT) i några få individer, hvilka synes vara 
hybrider mellan H." Westooi och H.” bigeminum. TI sitt allmänna utseende liknande den förra närma de sig 
den senare genom förekomsten af stjernludd (dock alltid sparsamt) på bladens undersida, stjelken och hol- 
karne, genom mindre tvär holkbas och smalare fjäll samt knappast eller icke tubulösa, rundt pipen mindre 
ulliga blommor. 
2. H." albidobracteum N. P. b. pilosiceps N. P. 
H. florentinum subsp. albidobracteum N. P. 2) piloceps N. P. 1. c. p. 543. — H. 
preealtum v. Villarsii Lec. Hier. Scand. exs. n. 104 p. p. 
Rhizoma breve crassiusculum rosuliferum. Caulis + gracilis 40—50 ctm. altus 
leviter flexuosus, infra medium 2—3 folius, ima basi sparsim setosus ceterum glaber 
vel passim rare — rarissime setulosus glandulis solitariis interdum adspersus efloccosus. 
