126 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 
in costa sat densis vestita sat dense — dense canoftoccosa. Folium cauwlinum prope 
basin insertum minutum lineare. Bractece imferiores caulis subfoliacex. OCalathidium 
sat parvum (15—18 mm. D.) lzete lutescens. Ligule marginales concolores v. leviter 
rubrostriatae, haud lacerate. 
Denna form, hvilken redan af E. Fries var känd och urskild, står rätt nära före- 
gående, men är lätt skild genom styfvare hårighet, saknaden af hår på holkarne, på bla- 
dens öfversida svagare men undertill tätt stjernludd, enfärgade kantligule eller endast 
undantagsvis en och annan af kantblommorna rödstrimmad och ej så lifligt (ljusare) och 
endast ett kortare stycke färgade, mindre spetsiga holkfjäll. 
Från följande, med hvilken den dock genom mellanformer synes vara förbunden, 
skiljes den genom lägre, styfvare stjelk, uppstående rosettblad, af hvilka de inre ej äro 
de längsta utan vanligen kortare än de mellersta och från de inres lancettlik-lineära form 
småningom öfvergå i de kortare och bredare, yttre mer eller mindre spadlika bladen, hvilka 
alla äro ljust grågröna och mindre starkt glaucescenta och undertill betydligt tätare stjern- 
ludna, ofta nästan gråhvita, samt oftare enbladig, från olika höjd gaffelgrenad stjelk, med mera 
upprätta, tätare stjernludna holkskaft. Till hårigheten varierar den liksom följande efter lokalen 
ganska betydligt, men de yttre bladen äro vanligen ej så tätt och långt håriga och vanligen är 
äfven stjelken upptill svagare hårbeklädd, hvarjemte holkarne i de flesta fall alldeles sakna 
hår. Fjällen äro bredare med bred, mera blekgrön kant och holkbasen är i yngre stadium 
mera äggformig med löst tilltryckta, bleka fjäll, hvilka omedelbart öfvergå i de öfversta, nära 
under holken sittande brakteerna. Holken är isynnerhet vid sin bas rikare stjernluden än hos 
följande. Vanligen äro en del af holkfjällen, isynnerhet de mellersta och yttre, i spetsen ljust 
rosenfärgade, och stundom sträcker sig denna färg långt ned på fjällens sidor samt utvecklas 
oftast på de yttres kanter och ryggar. Vanligen äro brakteerna lifligast och mest färgade. 
Anträffad rikligt på Falholmen nära Ar på Gotland, der den växer på öppna, sterila ställen i springorna 
af den blottade kalkhällen. Vidare (K. J. LÖNNROTH och K. JOHANSSON) vid Hau träsk (nära Hessle) rätt 
ymnigt och på »kalkstensslätten mellan Grindhammar träsk och Hadraemyr» (P. C. CLEVE enligt LÖNNROTH). 
b. obesum ITLÖNNR. anf. st. sid. 62. 
Skild från den typiska formen genom gröfre växt, mot stjelkens spets mera närmade 
holkar, hvilkas skaft äro klädda af ytterst täta, små, vaxgula glandler, blandade med tal- 
rika, långa och mörka hår. Erinrar ej litet om följande underart, men har den typiska 
bladformen af H. £ dichotomum. 
Anträffad vid Hau (S. ALMmQuist och K. J. LÖNNROTH). 
ec. mimulun n. forma. 
Habituelt lik hufvudformen, men till de utbredda och breda yttre samt smala, långa 
inre bladen och de mer eller mindre mörkhåriga holkarne liknande följande, från hvilken 
den är skild genom holkformen och holkfjällens beskaffenhet, det öfverallt tätare stjern- 
luddet samt upprätta, mera närmade holkskaft. Kantligule ej sällan strierade. 
Denna form, hvilken är anträffad vid Hau (S. ALmQuisr), är tydligen en öfvergängsform till I." bigeminum. 
