KUNGii. sv. VET. AKADEMIENS HANDLOTGAB BAND 56. vo 6. 7 



manna plan har jag tydligen merendels icke anledning att yttra mig om andra prof 

 än de förstnämnda. Så godt som samtliga prof representera horisontala ythafningar; 

 endast en del vinterprof äro insamlade genom vertikalhåfning (från en vak i isen). 



Om jag också vid dessa studier lägger hufvudvikten vid det vanliga hål- 

 plankton — helt enkelt därför, att jag anser de enklare frågorna först böra klar- 

 läggas, innan man öfvergar till de mera komplicerade; och om det svenska urbergs- 

 vattnets biologi är vår kunskap ännu så länge äfven i elementära delar ytterligt 

 bristfällig — , så har jag dock äfven sökt åtminstone orientera mig öfver nannoplank- 

 tons betydelse, särskildt som en sedimentbildande faktor. Angående de af mig härvid 

 tillämpade metoderna hänvisar jag till den följande redogörelsen för det laboratorie- 

 tekniska arbetet. En fältmetod på området representerar visserligen den R. Kolk- 

 wiTz'ska kbcm-kammarens teknik (jfr I. c. 1911 b) — en metod, hvilken under förut- 

 sättning af en viss produktionshöjd visat sig prestera anmärkningsvärdt goda resultat, 

 såväl vid sjö- som dammstudier. Med hänsyn till de af mig undersökta urbergsvatt- 

 nens i allmänhet högst obetydliga produktionshöjd har jag emellertid dessvärre endast 

 i enstaka undantagsfall med positiva resultat kunnat tillämpa ifrågavarande under- 

 sökningsmetod på detta område. 



Hvad bottenstudierna beträffar, så äro här de tekniska förutsättningarna 

 synnerligen oklara. Ehuru de grundläggande arbetena på detta område härröra redan 

 från Hampus v. Post och i tryck framlades redan på 50- och 60-talet (jfr litteratur- 

 förteckningen), ha dock studier af denna art öfver hufvud taget sedan denna tid - 

 i hvad rör frågan om nutidens i bildning varande gyttje- och dyaflagringar - icke 

 i någon större utsträckning sysselsatt naturforskningen. Hampus von Postas grund- 

 läggande studier blefvo visserligen fortsatta och i viss mån fördjupade redan genom 

 F. Trybom's (jfr 1. c. fr. o. m. 1883) arbeten öfver dylika aflagringar inom ett större 

 antal såväl djupa som grundare sjöar, belägna på vidt skilda platser inom vårt land. 

 Det är emellertid beklagligt, att Trybom's studier ingalunda blifvit i tillbörlig grad re- 

 spekterade af utlandets forskare — något, som dock hade bort vara så mycket mera 

 möjligt, som han själf ombesörjt en på ett mera lättillgängligt språk tryckt och f. ö. 

 synnerligen väl skrifven resumé (1. c. 1883) öfver sina första undersökningar på detta 

 område. Sannolikt till följd af publikationsorten har emellertid äfven den ifrågavarande 

 skriften i stort sedt gått senare forskare förbi. Däremot har H. v. Post's grundläggande 

 arbete af är 1862 småningom (väl tack vare Ramans' s resuméartade öfversättning af 

 år 1888) ernått en mera internationell ställning inom den teoretiska och tillämpade 

 geologiens litteratur. Hvad sötvattensforskningen beträffar, synes det dock fortfa- 

 rande ha förblifvit tämligen obeaktadt - en omständighet som väl dock äfven sam- 

 manhänger med det ytterst obetydliga intresse, som hitintills, i motsats mot plank- 

 tologien, kommit bottenstudierna inom sötvattnet till del. Jfr t. ex. A. Steuer 1910. 



Af utländska forskare på området äro först att nämna de schweiziska limno- 

 logernas studier öfver deras stora och djupa sjöar; jfr särskildt F. A. Forel 1885 och 1892 

 samt den refererande sammanställningen hos J. Fruh och C, Schröter 1904. Dock 

 afhandlas bottenförhållandena i dessa senare skrifter ofta från helt andra synpunkter 

 än de biologiska. Rent biologisk är däremot utgångspunkten för C. Wesenberg- 



