12 EI>"AR NAUMANX, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER FYT0 PLANKTON. 



s. k. profilstickarens princip (jfr E. Naumann 1916 a, där äfvenledes olika typer 

 af diskontinuerliga profiltagare finnas beskrifna); genomslagets djup under gyttjeytan 

 blir därför något godtyckligt (väl i allm. = ett par dm), hvilket emellertid för dessa 

 undersökningar torde vara utan betydelse. 



Emellertid torde icke ens ett på detta sätt med erforderlig omsorg upptaget 

 kopp-prof från aflagringens ytliga lager utan vidare kunna godtagas såsom det egentliga 

 grundlaget för studiet af dess mikroskopiska struktur: ty livad hindrar, att densamma 

 i sina allra ytligaste lager erbjuder en på ett eller annat sätt från den typiska aflagringen 

 af vikande strukturell variation? Wesenberg-Lund talar t. ex. på flera ställen om 

 den »fsellesbundfseldning», som enligt hans mening representerar gyttjans ytligaste lager; 

 och äfven andra forskare (t. ex. Forel, 1885, 1892) ha antydt resp. bevisat något dylikt. 

 Det synes mig emellertid utan vidare högst osannolikt, att man i våra näringsfattiga 

 urbergsvatten verkligen skulle kunna ha att räkna med en dylik bildning: ty plankton- 

 produktionen ligger tvifvelsutan — något som i det följande skall närmare ledas i 

 bevis — där alltid för lågt för att öfver hufvud taget kunna tänkas åvägabringa en dylik 

 bildning af större kvantitativ betydelse. Helt annorlunda måste förhållandena gestalta 

 sig i mera näringsrika regioners sjöar, där planktonproduktionen från våren ända till 

 långt fram på hösten förlöper med en för våra förhållanden alldeles enastående inten- 

 sitet — utan vidare indicerad redan genom månadslånga vegetationsfärgningar. Här 

 kan man enligt min mening mycket väl tänka sig möjligheten af en dylik faelles- 

 bundfseldning» : en omständighet, hvars biologiska innebörd väl troligen kan förklaras 

 ur en viss disproportion mellan tillgången på sediment från planktons region och 

 möjligheterna till deras omedelbara bearbetning genom bottenfaunan. Äfven om 

 det alltså måste synas högst sannolikt, att Wesenberg-Lund verkligen med rätta 

 talar om en dylik »fallesbundfaeldning», så bör det emellertid uttryckligen fram- 

 hållas, att han — i motsats mot Forel — icke presterat något som helst bevis för när- 

 varon af ett dylikt lager som det öfversta i gyttjans nutidsprofil, lika så litet som för 

 existensen af en vertikal skiktning öfver hufvud taget. Han har öfver hufvud taget mycket 

 oklara föreställningar om dessa realiteter — ett påstående, hvars berättigande mer än 

 väl torde inses bl. a. af de egendomliga försök, som han (1. c. p. 128) funnit sig böra 

 publicera som ett ganska direkt stöd för sina sväfvande begrepp om desamma: han 

 uppslammar ett skrapprof i en bägare med vatten, låter det sedimentera och finner 

 det sedan högst sannolikt, att den så erhållna skiktningen svarar mot den naturliga. 

 På detta sätt erhålles för öfrigt icke mindre än 4 skarpt åtskilda lager. I den dan- 

 ska resumén p. 140 ha de visserligen reducerats till 3 — på samma gång som tekni- 

 ken nu formuleras på ett helt annat sätt: att profilen iakttagits direkt i skrapan. 

 Det är ju möjligt, att äfven dessa resonemang i en framtid skola visa sig erbjuda 

 en viss grad af riktighet; men i den form, hvari de framlagts, kunna de näppeligen 

 rubriceras annat än som lösa påståenden, hvilka ännu äro i afsaknad af sin empi- 

 riska motivering. Det bör under alla omständigheter uttryckligen fastslås, att skrap- 

 prof näppeligen kunna betraktas som grundlaget för studier öfver gyttjornas profil- 

 biologi; och hvad sedimenteringsförsöket och därpå fotade resonemang beträffar, 

 torde det näppeligen tarfva någon mera utförlig kritisk belysning. 



