KUNOL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAB. BAND 56- S:«» 6. I ■"« 



3. Siktrest dominerad af Chroococcacé-ko]oniei'. — I motsats till föregående en säll- 

 s\^nt typ. Huruvida äfven iVosfoc-kolonier uppträda inom dessa regioner, är icke bekant. 



4. Den af snack- och musselskal resp. andra organogena kalkaflagringar 

 dominerade siktresten. Enligt Wesenberg-Lund är skalresten särskildt karakteristisk 

 för större sjöar på kalkgrund mellan 8 — 11 meterkurvan: »Skalbseltet». Specialfall 

 af stort intresse: kalkskal i förjärning. Jfr Wesenberg-Lu:sd, 1. c. 1901, p. 79 o. f. 



5. Koprogena bildningar af en grundläggande betydelse. -- I sin renhet en 

 här mycket sällsynt typ. 



Minerogena bildningar karakterisera. 

 En väsentligen gr u sig siktrest. 



Blandn ingstypcr. 

 De uppträda i flertalet fall; de absolut rena typerna äro mindre vanliga. 

 Siktresten utgör inom litoralregionen ofta en mycket väsentlig del af aflagringen 

 själf, som alltså därigenom får en påfallande grof struktur. 



B. I kalkfattiga urbergsvatten. 



Biogena bildningar karakterisera. 



) Siktrest. — Jfr under A. Enligt mina undersökningar visa dessa 

 1. rSlaaig jväfnadsfragment inom många urbergsvatten en deciderad tendens 

 9 Trådi<*r^ förjärning, därigenom erbjudande en intressant anknytnings- 



J punkt till sjömalmbildningens problem. 



3. Siktrest dominerad af Nostoc Zetterstedti. Synnerligen karakteristisk för 

 många sjöar på urbergets grund. Äfven här torde en af Chroococcacéer väsentligen 

 bestående siktrest kunna erhållas; jfr T. Waldvogel 1900. 



4. Organogena kalkaflagringar saknas. 



5. Koprogena bildningar af en grundläggande betydelse. I sin renhet äfven 

 här en mycket sällsynt t} r p. 



Minerogena bildningar karakterisera. 



1. Den af sjömalmer karakteriserade siktresten — centralkaraktären för 

 många urbergsvatten. 



2. En väsentligen grusig siktrest, ofta i ett stadium af förjärning. 



Bla tidningstyper. 

 Jfr under I A. 



II. Pelagiskt erhållna siktr ester. 



Erhållas enligt mina undersökningar i våra smärre urbergsvatten så godt som 

 omedelbart utanför den litorala fanerogamformationen, alltså i allmänhet redan på ett 

 djup af 2 å 3 m; Wesenberg-Lund sätter för sina sjöar ofta öfre gränsen till 9 å 11 m; 

 jfr i öfrigt under I. — Typerna äro här i stort sedt desamma inom kalk- och urbergs- 

 vatten, hvadan jag här icke heller skiljer på de bägge regionerna. 



