KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 56. N:0 6. 17 



terminologi, dels också därför, att dessa småklumpar till väsentlig del otvifvelaktigt 

 intet annat äro än de exkrementella bildningar, hvilka i sin tur hopakittade uppbygga 

 de larvrör resp. större fragment däraf, som ofta uppträda i siktrester 1 ehuru sällan i 

 sådana anmärkningsvärda mängder, som exempelvis fallet Hem t järn (b) resp. För- 

 hultsjön (c) erbjuder. Det synes alltså i själfva verket endast vara en miljökemisk 

 resistensfråga, som — förutsatt en icke ovanligt rik bottenfauna — afgör, om siktrestens 

 allmänna fysionomi skall alldeles domineras af en riklig mängd rör eller storklumpar, 

 eller om såväl de ena som de andra bildningarna skola uppträda endast i ringa ut- 

 sträckning. I senare fallet lämnar tydligen först slamningsprofvet — hvarom mera 

 nedan — ytterligare upplysningar om graden af förekomsten af småklumpar. Bild- 

 ningar af denna art äro i själfva verket — något som den speciella framställningen 

 torde komma att ytterligare understryka — synnerligen karakteristiska för våra ur- 

 bergsvatten. 



Öfver hufvud taget genomlöper tydligen bottens detritus i alla normala vatten 

 — till följd af närvaron af en detritusätande djurvärld, väsentligen bestående af Chiro- 

 nomid-larveT och Oligochceter — städse en »koncentrationsprocess» enligt detta schema 



den lösa detritus 



smärre exkrementklumpar 



rörbildningar. 



Processen är emellertid tydligen reversibel; och den på detta sätt en gång kon- 

 centrerade detritus återvänder alltså till öfvervägande del en gång till sin ursprung- 

 liga struktur — den lösa detritus; och efter följande återgångsschema, som också 

 städse trycker sin prägel på bottenaflagringarnas fysionomi, sådan densamma fram- 

 träder vid användning af sikt- och slamningsrester resp. direkt tagna prof: 



rörbildningar 



storklumpar ( = fragment af föregående) 



smärre exkrementklumpar 



den lösa detritus. 



Men torde alltså kunna vänta sig att i siktrester från alla normala sjöbottnar 

 till en viss mängd påträffa dylika bildningar; men börja de alldeles dominera — 

 och sålunda utgöra en mera väsentlig del af gyttjan själf — så visar detta tydligen 

 antingen hän på en utomordentligt rik fauna eller, om en sådan icke finnes, så måste 

 detta förhållande antyda en viss ensidighet i kretsloppet : det synes då ej längre 

 fungera med något så när reversibilitet utan snarare påfallande ensidigt, och i »re- 

 sistentifierande» riktning. Ett dylikt stadium synes i själfva verket enligt 

 mina undersökningar erbjudas af talrika vatten på det kalkfattiga urbergets 



1 Vid ett närmare studium af bilderna finner man emellertid också dylika småklumpar kringspridda så 

 godt som öfverallt. Detta beror emellertid helt enkelt därpå, att en del af de gröfre bildningarna — som stan- 

 nat på sikten — sedan vid transporten fallit sönder; och då dessa små klumpar ingå som ett element i alla andra 

 under medverkan af organismer formade dy- och gyttjebildningar, så inses det, att en dylik inblandning näppe- 

 ligen kan undvikas i konserverade prof. 



K. Sv. Vet. Akdd. Handl. Band 56. N:o 6. 3 



