26 EINAR NAUiMANN, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER FYTOPLANKTON. 



hvilken den dock afviker genom en viss, men i jämförelse med en typisk dysjö rela- 

 tivt ringa halt af bruna humuskolloider. Aflagringen ifråga måste alltså snarast be- 

 tecknas som en dy bl ändad gyttja — ett begrepp, som för öfrigt ingalunda var H. v. 

 Post främmande, då han ofta nog i sina arbeten talar om dylika öfvergångstyper 

 mellan dy och gyttja. Det framgår emellertid också utan vidare af denna jämfö- 

 resle, att man endast med en viss reservation kan tillämpa H. v. Post's uppfattning 

 om färgen hos det vatten, hvarur resp. aflagringar uppstå: gyttjan bildas ju näm- 

 ligen, icke allenast i de »rena, klara och färglösa 1 vattnen» utan äfven i svagt gul- 

 aktiga. Med tilltagande gul- resp. brunfärgning hos vattnet tilltar emellertid 

 äfven den sedimenterade mängden af utflockade humuskolloider, hvari- 

 genora sålunda en serie af öfvergångsformationer uppstå, där gyttjekarak- 

 tären i samband med de planktogena sedimentens aftagande betydelse 

 allt mer och mer försvinner för att i extrema fall lämna plats för en bild- 

 ning af sjödy i detta ords egentliga betydelse. Flertalet af våra färglösa resp. 

 svagt gulfärgade urbergsvatten föra alltså en mer eller mindre dyblandad gyttja, hvar- 

 emot sjödyn i dess mera utpräglade form endast uppträder i sådana sjöar, där vattnets 

 egenfärg till följd af lösta humusämnen är intensivt röd- eller svartbrun och där det 

 sedimentbildande plankton befinner sig i ett afgjordt produktionsminimum. 



Vi erhålla alltså väsentligen tre olika typer af från den pelagiska regionen bil- 

 dade aflagringar: gyttjan, dyn och däremellan ett synnerligen diffust begränsadt 

 öfvergångsstadium. Den härför brukliga terminologien upptar emellertid ett mycket 

 stort antal benämningar, hvilka dock otvifvelaktigt enligt min uppfattning samtliga 

 kunna återföras till de af H. v. Post uppställda grundbegreppen. En närmare ut- 

 redning af dessa terminologiska frågor sådana de utvecklats inom den geologiska 

 litteraturen återfinnes framför allt hos J. Fruh och C. Schöter (1904) samt hos 

 H. Potonié (1908). Som en kortfattad öfversikt öf ver synonymiken sådan den gestal- 

 tar sig för de grundläggande arbetena på området resp. i gängse handböcker och 

 arbeten af en mera allmän läggning torde emellertid efterföljande skematiska öfver- 

 sikt kunna uppställas. Som en sammanfattande beteckning för dessa bildningar fin- 

 ner jag uttrycket slaniaf lagringar ganska lämpligt och detta såväl på svenska som 

 tyska, Schlamm. Att — som Ramann — öfversätta gyttja med det högst diffusa 

 uttrycket »Schlamm» finner jag därför synnerligen olämpligt och måste på denna 

 grund, då jag icke heller finner Wollny's sammanställning i dessa frågor tillräckligt 

 genomförd eller de i första hand geologiskt intresserade forskarnas begrepp tillräck- 

 ligt klara, endast antaga Potonié's beteckningar såsom en tjänlig synonymik till de 

 af H. v. Post gifna begreppen, hvilka, om också ursprungligen rent svenska namn, 

 dock under tidernas lopp ernått en ställning som internationellt tillämpliga veten- 

 skapliga begrepp. 



1 Med »färglös» afser tydligen H. v. Post endast frånvaron af humusämnen: alltså en begreppsbestäm- 

 ning angående vattnets egenfärg allena. Det är eljes själfklart, att gyttjebildningen måste förlöpa med en för öfrigt 

 öfvernormal snabbhet i genom högproduktion af plankton färgade vatten. Särskildt Potonié har tillbörligen (1908) 

 beaktat denna synpunkt. 



