KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 56. N:0 6. 29 



typer. Med hänsyn till de därvid ifrågakom mande sedimentens härkomst finner jag 

 det i det följande lämpligt att först och främst särskilja tvänne stora grupper: de 

 limnoautoktona resp. de limnoalloktona typerna. Af dessa innefatta de först- 

 nämnda samtliga sådana sediment, hvilka härröra från vattnets eget lif, vare sig från 

 planktonproduktionen eller de litorala växtformationerna; de sistnämnda däremot så- 

 dana, hvilka dit transporterats från kringliggande marker. Dominerar härvid den till 

 sin härkomst icke närmare bestämbara detritus, så finner jag mig böra beteckna dessa af- 

 lagringar som dy resp. detritusgyttjor eller — för att tillämpa J. Wilhelmi's termino- 

 logi (1916) — väsentligen peritriptogena sediment. Jag bryter därmed visserligen 

 mot en inom geologien tillämpad specialiserad terminologi (jfr L. v. Post 1909) h vil- 

 ken reserverar detta första begrepp för en alldeles särskild moderformation: ett relativt 

 grundvatten, framför en mot den pelagiska zonen framryckande Potomogeton — Nymphea- 

 association. — Rent allmänt torde man kunna sammanfatta samtliga under vat- 

 ten uppkomna bildningar såsom de limniska. Dessa limniska bildningar torde 

 väl sedan lämpligast böra uppdelas i den pelagiska resp. litorala zonens. 

 Gränsen mellan dessa representeras då af den facies, som L. v. Post betrak- 

 tar som detritusgyttjans moderformation: det fria vattnet strax utanför de 

 mot den pelagiska regionen framryckande flytbladsformationerna. Jag benämner 

 denna öfvergångszon — som i hvarje fall icke kan inrangeras under den pelagiska 

 regionen — såsom den pelagiskt litorala öfvergångszonen; dess gyttja resp. dy är 

 en i viss mån typisk litoral aflagring (alltså med större mängder obearbetadt material 

 i form af fragment af växtväf nåder, vissa minerogena sediment etc), som emellertid 

 från litoralgyttjan s. str. karakteriseras genom en viss halt af planktoniska sediment 

 — en mikroskopisk strukturbild, som alltså utan vidare anger moderformationens egen- 

 skap af en öfvergångsställning mellan tvenne regioner: strandens och det fria vattnets. 

 Sålunda kunna i vissa fall inom ett och samma vatten uppträda icke mindre än 

 tre stycken med hänsyn till deras förekomst ganska väl begränsade typer af detritus- 

 gyttja: den pelagiska, öfvergångszonens och den litorala. Af dessa består den pela- 

 giska till väsentlig del af en fin detritus och har att uppvisa talrika planktoniska 

 sediment som i hvarje fall högst karakteristiska inslag i dess mikrofysionomi; 

 den pelagiskt-litorala öfvergångszonens detritusgyttja är gröfre och rymmer mindre 

 planktonsediment. Den litorala detritusgyttjan slutligen saknar i väsentlig grad 

 de planktoniska sedimenten, är framförallt gröfre, ofta med en viss halt af minero- 

 gena bildningar och visar ofta tendenser till en börjande dybildning. 



Vi skola i den följande speciella framställningen närmare lära känna de moder- 

 formationer, hvaraf den pelagiska regionens af lagringar inom smärre urbergs vatten äro 

 beroende. Som en förutsättning till den här (sid. 31 — 34) meddelade skematiska öfver- 

 sikten öfver dessa bildningar resp. till de nedan diskuterade mikrotekniska under- 

 sökningsmetoderna torde emellertid redan här några anmärkningar böra förutskickas. 

 Sålunda göra sig här ki tinlämningarna i mindre grad gällande än som synes vara 

 fallet i vissa af exempelvis Trybom (1888 p. 495) och senare Wesenberg-Lund under- 

 sökta områden. Vidare sakna de särskildt af den sistnämnde anförda myxophycéerna 

 här all betydelse som gyttjebildande. Af de tre gyttjetyper, som Wesenberg-Lund 



