KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 56. N:U 6- 35 



hållanden — enligt vår åsikt i första hand antydande svunna tiders väsentligt olik- 

 artade bildningsbetingelser — skola möta oss i den speciella framställningens »djup- 

 prof». Till någon närmare diskussion komma de icke att föranleda, då dessa aflag- 

 ringar tydligen till väsentlig del representera helt andra lifsepoker än den nutida, 

 hvars moderformationer och sedimentbildning vi i den följande framställningen skola 

 lära närmare känna; jfr f. ö. sid. 11 och pl. 6, fig. 1 och 2.. 



Sedan aflagringarnas mera detaljerade mikroskopiska fysionomi enligt dessa 

 schemata och efter de tre förut beskrifna parallell prof vens närmare undersökning 

 fastställts, öfvergår jag till att förmedelst några slamningar åvägabringa en viss 

 inblick i de gyttjans gröfre beståndsdelar, h vilka gå förlorade vid den på ort och 

 ställe verkställda siktningen, men hvilkas frekvens dock icke med fördel tillåter 

 några mera genomförda studier på ett vanligt våtprof utan vidare förbehandling. 

 Redan detta ger emellertid en viss uppfattning om de gröfre bildningarnas be- 

 tydelse för aflagringarnas fysionomi och bör därför ingalunda försummas. Till 

 denna fråga — som alltså väsentligen angår det våtprofvets närmare undersök- 

 ning i och för fastställandet af aflagringens gröfre resp. finare struktur — återkom- 

 mer jag i det följande, sedan jag dessförinnan genomgått vissa i samband härmed 

 stående undersökningstekniska resp. mikrofotografiska förutsättningar. SI amningen 

 verkställer jag helt enkelt genom uttvättning och dekantering med vatten på en i ett 

 preparatrör öfverförd ringa mängd af profvet : dess finare beståndsdelar — den 

 lösa, ej i koprogena bildningar öfverförde detritus resp. flertalet lämningar efter 

 mikroorganismer — bortsköljas sålunda, och kvar bli endast gröfre resp. tyngre partik- 

 lar: finare sand, exkrementklumpar, fragment af växtväfnader o. s. v. Det sålunda 

 erhållna preparatet monteras bäst på ett objektglas i utspädd glycerin. 



Slamningsrestens allmänna fysionomi är ofta nog synnerligen karakteristisk och 

 det måste därför synas mig önskvärdt att på ett eller annat sätt möjliggöra en foto- 

 grafisk framställning däraf i naturlig storlek — ett önskemål, som f. ö. i väl så stor 

 utsträckning syntes motiveradt äfven för siktresternas vidkommande. Då man nu 

 besinnar, att det här ofta till en högst väsentlig del är fråga om sådana ganska små 

 men icke desto mindre högst distinkta bildningar, om hvilka det är en gammal erfaren- 

 het, att de i allmänhet med största fördel böra framställas i hvitt mot en svart bak- 

 grund, så synes också en fotografisk metod i stil med de P. LiNDNER'ska parallell- 

 ljussilhuetternas teknik (jfr Lindner 1914) äfven för dessa uppgifter vara syn- 

 nerligen ändamålsenlig. Under mina studier vid Lindner's afdelning af Institut fur 

 Gärungsgewerbe i Berlin 1915 hade jag också tillfälle att öfvertyga mig om meto- 

 dens anmärkningsvärda prestationsförmåga äfven ifråga om bildningar, hvilkas stor- 

 lek t. o. m. understeg Vio mm:s diameter. Då erfarenheten emellertid visat mig, 

 att det för de här föreliggande uppgifterna var fullt tillräckligt att ernå en något så 

 när skarp silhuetteckning af föremål, hvilkas minsta storlek i genomsnitt sällan un- 

 dersteg Vio mm, så modifierade jag härvid också den ursprungliga LiNDNER-metoden 

 på ett lika enkelt som grund väsentligt sätt: jag uteslöt just dess principiella anord- 

 ning, parallelljuset, och framställde mina bilder helt enkelt genom att belysa det på 



