

KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 56. N:0 6. 37 



de i allmänhet härröra från oligochceter. Förutom dessa bildningar har för öfrigtSv. 

 Ekman i Vättern äfven på större djup (ända upp till 120 m) kunnat konstatera den 

 allmänna närvaron af en viss f. ö. ganska anmärkningsvärd limo nitbildning, i allmän- 

 het endast erbjudande en storlek af 0,5 — 1 mm. Dylika bildningar — hvilka jag väl 

 i analogi med mina egna erfarenheter från talrika sjömalmsundersökningar till en 

 väsentlig del torde kunna betrakta som effekten af en kring resp. i exkrementklum- 

 parna genomförd järnadsorption — har jag emellertid hittills icke i mera utpräglad 

 grad funnit i de af mig undersökta smärre syd- och mellansvenska sjöarnas pelagiska 

 sediment. Fastmer är sjömalmsbildningen där väsentligen begränsad till litoral- 

 regionen resp. till den pelagiskt-litorala öfvergångszonen. Då sålunda dessa bild- 

 ningar här så godt som icke alls sammanhänga med den pelagiska regionens botten- 

 förhållanden, förbigår jag också i detta sammanhang deras vidare diskussion, till 

 hvilken jag dock snarligen i en annan publikation torde återkomma. 



Som ett särskildt karakteristiskt drag för många urbergsvattnets pelagiska 

 slamaflagringar har jag redan i det föregående — i samband med diskussionen öfver 

 siktresternas allmänna fysionomi — framhållit den resistentifieringsprocess, som den 

 en gång genom bottenfaunans verksamhet koncentrerade detritus här synes genomgå. 

 Effekten häraf blir de af rör resp. rödbruna storklumpar dominerade siktresterna 

 resp. de af smärre, hårda och mer eller mindre intensivt rödbruna småklumpar till 

 väsentlig grad bildade slamresterna, hvilkas kvantitativa betydelse står i en påfallande 

 motsats till bottenfaunans konstaterade armod. Dessa koprogena bildningar komma 

 i det följande att mera ingående diskuteras — såväl därför, att jag anser desammas 

 betydelse hitintills genomgående förbisedda vid hithörande studier af mera biologisk 

 art (t. ex. vid boniteringsundersökningar) som ock därför, att jag på goda grunder 

 finner mig kunna tillmäta desamma ett ganska afsevärdt intresse äfven vid diskus- 

 sioner af mera geologisk natur. Innan jag emellertid öfvergår till den närmare ut- 

 redningen angående dessa bildningar och deras betydelse för gyttjornas allmänna 

 fysionomi, finner jag mig emellertid böra meddela en schematisk öfversikt öfver de 

 olika typer af slamningsrester, som jag hittills ansett mig kunna särskilja, och hvilka 

 beteckningar i den följande speciella framställningen komma att tillämpas. 



I. De litorala aflagringarnas slamningsrester. 



Af biogena bildningar spela här exkrementklumparna i allmänhet en 

 ganska underordnad roll; väfnadsfragment resp. af minerogena bildningar sand 

 och grus dominera däremot afgjordt — och bäggedera inom urberget ofta i till- 

 stånd af den förjärningsprocess, som i många urbergsvatten för till sjömalmsbildnin- 

 gens karakteristiska formtyper. Vi ha alltså här merendels endast att räkna med 



1. den väsentligen tradiga slamningsresten, 



2. den sandiga resp. grusiga slamningsresten. 



3. inom mera kalkrikare trakter därtill kalkaflagringar af organogen natur. 



