KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 56. N.O 6- .'{9 



pel på den kombineradt små- och storklumpiga slamresten; en genomfördt småklumpig 

 typ möter oss däremot i slamresten från Grissjön (e). 1 



Redan dessa bilder meddela en viss orientering öfver de ifrågavarande krop- 

 parnas storleksförhållanden. Åtminstone på de genom en briljant svart-hvit kontrast- 

 skärpa karakteriserade originalbilderna — rastertrycket sänker alltid skärpan — kan 

 man utan vidare verkställa ganska noggranna mätningar och finner då, att såväl 

 rörens som storklumparnas bredd i allmänhet ligger vid c:a 1 mm, hvaremot små- 

 klumparna i allmänhet knappast mäta Va ä 1 fs af detta mått. Det är alltså (jfr 

 sid. 14) fullt naturligt, att vi icke erhålla de sistnämnda i våra siktrester, hvaremot 

 såväl af rör som storklumpar dominerade dylika, som redan förut framhållits, visat 

 sig höra till många urbergsvattens karakteristiska företeelser. 



En närmare uppfattning om dessa storleksförhållanden äfvensom angående de 

 ifrågavarande bildningarnas betydelse för gyttjeaflagringarnas mikroskopiska fysio- 

 nomi (u. f.) J vinnes emellertid bäst genom närmare studium af vid lämplig förstoring 

 tagna mikrofotografier. Tack vare den af mig på detta område införda gasljus- 

 papperstekniken har det varit mig möjligt att med relativt obetydlig kostnad på 

 detta sätt fotografera så godt som alla mera representativa dy- och gyttjeprof, med 

 hvilka jag under senare år haft tillfälle sysselsätta mig. En del af dessa bilder från 

 Kloten- resp. Aneboda-området anser jag mig böra publicera här redan inlednings- 

 vis såsom i viss mån fotografiska definitioner till de begrepp, hvilka i den följande 

 speciella utredningen ständigt återkomma. 



Hänsynstager man väsentligen till aflagringens allmänna struktur, sådan denna 

 framträder för den subjektiva iakttagelsen redan för blotta ögat resp. vid en försto- 

 ring af upp till högst 100 gånger, så torde man utan vidare kunna särskilja i första 

 hand två väsentligt skilda strukturtyper: en finare och en gröfre aflagring. Såväl 

 den ena som den andra typen uppträder inom det kalkfattiga urbergsområdets lika 

 väl som i mera kalkrika trakters sjöar: och de inblandningar, som förläna g} 7 ttjan 

 dess gröfre struktur, äro antingen växtlämningar eller de koprogena bildningarna, 

 hvilka senare inom urbergsområdet te sig såsom den i form af rödbruna exkrement- 

 klumpar etc. resistentifierade detritus. Vi ha redan i det föregående sett, huru dessa 

 förhållanden trycka sin prägel på sikt- resp. slamningsrester; men redan den direkta un- 

 dersökningen af prof vet u. f. ger dock, som redan framhållits, vissa upplysningar i 

 denna riktning. Från dessa synpunkter kunna vi alltså uppställa följande typer. 



I. Den pelagiska regionens slamaf lagringar. 



A. De finare af lagringarna: den finare detritus dominerar alldeles. 



I kalk rikare trakter af en gråaktig, inom urberget snarast rödbrun färg. 

 Halten af väfnadsfragment af olika art resp. genom bottenfaunans verksamhet kon- 

 centrerad detritus (koprogena bildningar) obetydlig. Detta fall kan inträda vid före- 



1 Jfr under resp. sjönamn i den speciella framställningen. 



1 Med u. f. betecknar jag korteligen ett direkt ur profburken utan vidare förbehandling till undersökning 

 uttaget prof. 



