KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 56. NIO 6. 



43 



men merendels mindre regelbundna (jfr fig. 4 och 9), om också påfallande »kon- 

 vergensbildningar» i vissa fall kunna påvisas. Hvad de här reproducerade fotogra- 

 fierna beträffar, så representera flertalet bildningar af angifven form och af en storlek 

 upp till Vs mm. typiska exkrementklumpar, hvaremot större bildningar (represen- 

 terade bl. a. i fig. 6) äro att hänföra till genom senare förändringar (»järnimprägne- 

 ring» o. s. v. jfr sid. 53) förändrade rörfragment. 



Ehuru det faller utom ramen för denna afhandlings speciella del att närmare 

 diskutera de litorala gyttje- och dybildningarna, finner jag mig dock som en jäm- 

 förelse böra göra några hänvisningar angående slamningsresten i våra urbergsvatten 

 typiska litoralsediment. Den som exempel härtill först anförda aflagringen härrör 



Fig. 6. Förhul tssj öns ytgyttja, slamningsrest. i0 /i. 

 Jfr Pl. 1, Fig. 2e. 



från samma sjö — Förhultsjön 1 — som den nyss diskuterade grofva detritusgyttjan. 

 Jämför man nu den pelagiska regionens slamningsrest (fig. 6) med den mera litoralas 

 (fig. 7), så är skillnaden lika påtaglig som också belysande: strandbildningen af viker 

 från den pelagiska och har sin centrala karaktär gifven genom en högst afsevärd halt 

 af fin sand — en bildning, som tydligen måste vara lika utmärkande för dessa sjöars 

 ofta sandigt grusiga stränder, som den t} r dligen vore fullständigt otänkbar som ett 

 pelagiskt sediment i vatten af denna natur. Alltså: ju mer man nalkas stranden, 

 dess mer dominerar sanden öfver de koprogena bildningarna. I andra fall är det 

 framförallt väfnadsfragment, som ge den litorala slamningsresten dess karaktär. 

 Totalfysionomien öfverensstämmer då med sådana bildningar, som framställts på 

 fig. 13 — 14, alltefter omgifningarnas beskaffenhet med eller utan Sphagnum. 



1 Jfr vidare under resp. sjönamn i undersökningens speciella del. 



