KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 56. N:0 6. 45 



Vissa den pelagiska regionens slamaflagringar erbjuda i en del urbergsvatten en 

 ganska grof struktur till följd af en högst påfallande halt af exkrementklumpar allena. 

 Ett särskildt slående exempel erbjuder i detta hänseende Grissjön, där den pelagiska 

 regionens bottensediment redan för blotta ögat erbjuder en anmärkningsvärdt fingrynig 

 struktur: den lösa detritus synes alldeles saknas och de fina hårda kornen dominera 

 alldeles. Det hela för näppeligen vid första påseendet tanken på ett ur den pelagiska 

 regionen som moderformation i första hand bildadt organiskt sediment; eller, undersök- 

 ningstekniskt taladt, man får vid studiet af denna bildning snarare uppfattningen att 

 stå inför ett slamnings- än ett u.-f.-prof. Den koncentrerade detritus synes här befinna 

 sig i en resistentifieringsprocess af alldeles enastående dimensioner; och t. o. m. de prof, 

 som vid »genomslag» upphämtas några dm under den nuvarande ytgyttjans nivå visa i 

 väsentlig grad samma grofva struktur. Jag har här (fig. 8) afbildat just ett u.-f.- 

 prof af denna typ — för en gångs skull, ty eljes afse samtliga i detta sammanhang 

 reproducerade bilder uteslutande just de ytligare af lagringarna. Halten af fin detritus 

 i Grissjögyttjans ytlager är också betydligt mindre än i detta djupprof; men om 

 en total frånvaro däraf är det dock icke ens här tal. Ytgyttjans slamningsrest är 

 afbildad på fig. 9. Som man ser, dominera de hårda och välmarkerade exkrement- 

 klutnparna här absolut: knappast en bit af ett rörfragment, icke en större växtrest. 

 Lägges härtill, att de koprogena bildningarna i detta fall genomgående utmärka sig 

 genom en afsevärd hårdhet och en färgning i intensivt rödbrunt, så torde det — botten- 

 faunan är ytterst fattig! — utan vidare inses, att här föreligger en anmärkningsvärd 

 extrem utbildning af den resistentifieringsprocess, som dock i växlande skärpa är ut- 

 märkande för våra humussjöars slamaflagringar öfver hufvud taget. 



Från Grissjön härrör äfven den slamningsrest, som afbildats på fig. 10. 

 Som man af — den här likvisst ganska obetydliga — sandinblandningen genast ser, 

 härrör detta prof från en mera litoral nivå än det föregående. Det afviker emellertid 

 äfven därigenom från den pelagiska bildningen, att exkrementklumparna här erbjuda 

 helt olika och långt mera växlande storleksförhållanden: de större (af bredden c:a 

 1 /a mm) saknas till väsentlig del, och fastmer är det en serie smärre bildningar (med 

 en bredd af l fs ända ned till en Vas mm), hvilka i den pelagiska aflagringen endast 

 äro sparsamt företrädda, som här ge bilden dess väsentliga karaktär. Jag återkom- 

 mer i det följande till en närmare diskussion angående dylika förhållanden. 



De pelagiskt bildade slamaflagringar, som hitintills varit på tal, ha alla erbjudit 

 en för dessa typer öfver hufvud taget normal fysionomi, om också strukturen ofta nog 

 varit anmärkningsvärdt grof till följd af den höga halten af koprogena bildningar. 

 Hvad emellertid beträffar sådana mera grofstruktuerade bildningar, i hvilkas sam- 

 mansättning väf nadsfragment af olika slag spela en i förhållande till de koprogena 

 bildningarna afgjordt dominerande roll, så äro de i första hand karakteristiska för 

 litoralregionen. Pelagiskt bildade aflagringar af denna typ måste uppenbarligen vara 

 relativt sällsynta, antydande — såsom vi redan i det föregående (sid. 40) närmare 

 utfört — en afgjord disproportion mellan sedimentens bildningsförutsättningar och 

 deras bearbetningsmöjligheter. Vissa bruna vatten af denna typ erbjuda en afgjord 



