KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 56. N:0 6. 49 



Hampus von Post, införda begränsningen. Slamaflagringarna äro alltså i största 

 utsträckning bemängda med exkrementbildningar af olikartad typ, en företeelse, som 

 — jämlikt mina undersökningar — icke endast gäller urbergsvattnen utan i väl så 

 stor utsträckning äfven de mera kalkrika sjöarna. Skillnaden mellan dessa olika 

 områdens exkrementaflagringar är emellertid — som redan i det föregående vid 

 flera tillfällen påpekats — grund väsentlig: å ena sidan de mera kalkrika sjöarnas 

 lösa och relativt grå bildningar, hvarifrån den genom bottenfaunans verksamhet kon- 

 centrerade detritus snart återvänder till sin ursprungstyp, å andra sidan urbergs- 

 vattnens städse brunare men framförallt ojämförligt hårdare aflagringar, hvilka för 

 många humussjöars vidkommande befinna sig i ett stadium af en synnerligen ut- 

 präglad resistentifiering. 



Den närmare förståelsen af dessa bildningars uppkomst måste naturligtvis bero 

 af vidsträckta faunistiska undersökningar. Dylika falla emellertid utom ramen för 

 detta arbete. 1 Att jag icke desto mindre funnit mig böra sysselsätta mig ganska 

 utförligt med de bildade aflagringarnas allmänna fysionomi, beror emellertid i första 

 hand däraf, att vi hitintills — förutom Sv. Ekman's iakttagelser — saknat all när- 

 mare kännedom om dessa företeelser. Jag har alltså här och i det följande måst 

 begränsa mig till en skildring af aflagringarnas allmänna utseende och egenskaper: 

 det får bli kommande studier förbehållet att närmare utreda deras bildningsbiologi 

 och de » moderformationer», h varur de framgått. Redan i och för sig har emellertid 

 tydligen denna snarast morfologiska kunskap ett visst intresse; men jag skulle dock 

 icke här uppehållit mig så utförligt vid dessa aflagringar, om jag icke också i andra 

 hänseenden funnit dem förtjänta af en viss uppmärksamhet. Sålunda torde desamma 

 hädanefter som lätt inses (jfr sid. 17 — 18) böra tillerkännas ett ganska afsevärdt in- 

 tresse vid alla slags boniteringsundersökningar. De ha därtill sitt gifna geologiska 

 intresse, dessa »Kopro liter» in statu nascenti, kanske framförallt med hänsyn till 

 talrika bildningar, (bl. a. exempelvis vissa sjömalmer), hvilka torde kunna betraktas 

 som effekten af kring resp. i desamma genomförda adsorptionsföreteelser. Denna 

 uppfattning, som tydligen är af mindre intresse för rent pelagiska än för litorala 

 aflagringar, skall jag dock först närmare utveckla i en följande publikation. I såväl 

 det ena som det andra hänseendet har deras betydelse hitintills alldeles underskattats, 

 liksom deras existens öfver hufvud taget skäligen förbisetts, såväl inom limnologien 

 som oceanografien; jfr emellertid J. Y. Buchanan 1891, äfvensom Wesenberg-Lend 

 1905. Och dock äro i själfva verket de koprogena bildningarna, åtminstone inom 

 sötvattnets slamaflagringar, af en ojämförligt mera påfallande betydelse, än hvad som 

 erbjudes af motsvarande förhållanden på fastlandet; jfr särskildt Ch. Darwin 1881 

 och P. E. Muller 1887. 



1 Hvad jag vid mina talrika skrapningar ute på den pelagiska regionen vid samtliga i det följande när- 

 mare skildrade urbergsvatten sett af en bottenfauna är anmärkningsvärdt ringa: ofta — och detta gäller sär- 

 skildt Klotenområdet — intet alls, ofta endast en eller annan Ch i ronomus resp. Oligochcet i sikten. Kontrasten 

 mot mera kalkrika regioner med deras rikliga bottenfauna är högst påfallande. 



Den omständigheten, att dessa aflagringar icke desto mindre erbjuda en högst anmärkningsvärd halt 

 af koprogena bildningar, representerar tydligen ett rent direkt bevis för den af mig för dessa regioner antagna 

 resistentifieringsprocess, livari den en gång koncentrerade detritus här i allmänhet synes hefinna sig. 



K. 8v. Vet. Akad. Handl. Band 56. N:o 6. 7 



