KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDUNGAR. BAND 56. N:0 6. 51 



att räkna med bildningar af en så pass obetydlig storlek (i hvarje fall ner till 725 mm), 

 att det icke torde kunna anses orimligt att tolka deras härkomst just på sätt som här 

 närmare diskuterats. I smärre vatten med en ovanligt rik pelagisk entomostracé- 

 fauna synes man sålunda berättigad att i vissa fall förutsätta närvaron af en väsent- 

 ligt genom plankton koprogen dy eller gyttja — en sammanställning, som tydligen med 

 stöd af ofvan utförda resonemang måste anses vara mera än en ren paradox. Sedd 

 är visserligen ännu icke en dylik aflagring; men dess existens är mer än sannolik 

 såväl inom nutidens i bildning varande som också i äldre tiders dy och gyttjor. 



Med dessa fastställanden ha vi emellertid kommit ner till storleksklasser i när- 

 heten af de värden, som intagas af de bildningar, hvilka af Sv. Ekman, 1. c. p. 192 

 och 193, beskrifvits som verkittete Tonpartikelchen» (med en genomsnittlig diameter 

 af 0,05 mm), men hvilka han icke ansåg sig kunna förklara som exkrementella pro- 

 dukter. Afvenledes jag är af den uppfattningen, att kropparnas allmänna form 

 också synes utesluta denna möjlighet; men det torde böra framhållas, att åtminstone 

 vissa af dessa mycket väl torde kunna förklaras som något sönderdelade rester af 

 en mindre faunas genomexkrementerande verksamhet. Det är emellertid enligt min 

 mening också alldeles otvifvelaktigt, att det därtill gifves dylika bildningar, hvilkas ut- 

 vecklingshistoria uteslutande kan betraktas från kemiska synpunkter genom hänvisning 

 till bottenslammet försiggående adsorptionsprocesser af olika art. Jag vill i detta 

 sammanhang tillägga, att jag också finner det högst sannolikt, att icke ens alla om 

 typiska exkrementbildningar — äfven af större storleksklasser — erinrande kroppar 

 i själfva verket representera dylika, utan att troligen också hithörande rent kemiska 

 processer kunna leda till en dylik sluteffekt. I hvarje fall som hälst är det ju 

 otvifvelaktigt, att äfven ursprungligen koprogena bildningar, exkrementklumpar eller 

 rörfragment på detta sätt kunna såväl sekundärt kvalitativt förändras — t. ex. en 

 resistentifiering af förut antydd typ — som också ytterligare tillväxa i storlek; jfr 

 sid. 43. Om det sedan därtill gifves bildningar af denna typ, som ab initio är att 

 härleda ur rent kemiska processer torde f. n. icke med säkerhet kunna afgöras. 



Verkligt koprogena bildningar uppträda otvifvelaktigt i såväl gyttje- som dy- 

 aflagringar, om också — till följd af resistentifieringsprocessen — af en i samband 

 med aflagringarnas allmänna art resp. bildningsförutsättningar mer eller mindre väx- 

 lande fysionomi. Det är emellertid otvifvelaktigt att desamma i smärre dysjöar — 

 trots den där ofta synnerligt utpräglade resistentifieringen — ofta nog träda alldeles 

 tillbaka i jämförelse med andra bildningar, särskildt fragment af högre växter. Redan H. 

 von Post har 1862 påpekat detta förhållande; jfr denna afh. sid. 22 och de tabellariska 

 sammanställningarna sid. 25 och 27. Orsaken härtill torde vara att söka i den inom 

 dysjöarna särskildt rikliga utflockningen af humuskolloider samt i den litorala växt- 

 formationens här större sedimentbildande betydelse — tvenne faktorer, hvilka i sam- 

 band med bottenfaunans obetydliga produktionshöjd i dessa vatten tydligen måste 

 betinga de koprogena bildningarnas tillbakaträdande gentemot de förstnämnda sedi- 

 menten. Jfr den speciella framställningen under sjöarna Frej en och Kalfven. Det 

 är emellertid af principiell betydelse, att såväl sjögyttjan som sjödyn i dess typiska 

 form representera koprogena bildningar; och om sålunda den litorala växtformationen 



