68 EINAR NAUMANN, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER FYTOPLANKTON. 



vatten, som därtill genom sitt genom de omgifvande skogstrakterna för vindar skyd- 

 dade läge synes erbjuda anmärlmingsvärdt gynnsamma betingelser just för produktioner 

 af denna art resp. för bildandet af en i första hand Botryococc ^-karakteriserad dygyttja. 



Jag har uppehållit mig något utförligt vid dessa eljes i och för sig nog så enkla re- 

 sonemang i första hand därför, att Botryococcus utgör ett påfallande karakteristikon för 

 plankton i många af de urbergsvatten från Aneboda-omradet, hvarmed vi i det följande 

 skola sysselsätta oss. Med denna Botryococcus' talrikhet inom plankton kor- 

 relerar emellertid ingalunda bottensedimentens beskaffenhet: fastmer saknas 

 den ifrågavarande formen så godt som konsekvent i dessa aflagringar. 

 Förklaringen till detta vid första påseendet nog så anmärkningsvärda förhållande finner 

 jag mig med en viss sannolikhet kunna indirekt härleda ur fallet Väkka-Lampa: an- 

 tingen är produktionen för kortvarig eller också sjöarnas läge för exponeradt för att 

 möjliggöra uppkomsten af den I?o£n/ococci< .s-karakteriserade gyttjan, livars första 

 men ingalunda enda förutsättning är en i ett eller annat hänseende riklig förekomst af 

 den ifrågavarande formen inom plankton. 



Jag finner mig slutligen i detta sammanhang böra framhålla, att tydligen också den 

 växlande förekomsten af tall- och granpollen i urbergsområdets sjögyttjor och -dy tydligen 

 till en väsentlig grad också beror af rådande vindförhållanden. Ju lugnare vattnet, med 

 dess större precision måste det öfver ytan spridda frömjölet ernå en något så när jämn 

 sedimentering, h varemot vinden äf ven i detta fall torde representera en väsentlig faktor 

 för de litorala pollenaflagringarnas uppkomst. Den omständigheten, att Väkka-Lampas 

 dygyttja äfven på de största djupen i den pelagiska regionen erbjuder en anmärkningsvärd 

 halt af gran- men framför allt tallpollen, synes mig utgöra en ganska belysande illustration 

 till detta resonemang, äf vensom en allmän bekräftelse på dess giltighet öfver huf vud taget. 



3. Fytoplanktontyper i Klotens tjärnar. 

 Ökologisk-biologisk diskussion. 



Samtliga de undersökta tjärnarna erbjuda med hänsyn till fytoplankton en gemen- 

 sam karaktär: att dettas produktionshöj d aldrig når de värden, där det vegetations- 

 färgade vattnet utan vidare antyder den pelagiska regionens intensiva lifsföreteelser. Fast- 

 mer saknar plankton här hvarje betydelse för vattnets] färg och den ofta 

 mörka vattenytan erbjuder redan vid första påseendet en ödslig anblick, antydande här 

 rådande fattiga produktionsbetingelser för den pelagiskt autotrofa organism världen. 



Som en gemensam karaktär kan vidare framhållas den obetydliga roll, som fyto- 

 plankton här ofta spelar i jämförelse med den pelagiska faunan: 1 åtminstone vår och höst 

 dominerar den sistnämnda alldeles - - ofta äfven sommartid — och talrika äro de fall, 

 då fytoplankton öfverhufvudtaget alldeles saknas. Produktionsbetingelserna för den 



1 Detta gäller håfplankton. livad däremot nannoplanktou beträffar, sä är här organismvärlden öfver- 

 hufvudtaget af mycket ringa betydelse: den rödbruna detritus dominerar alldeles centrifugrcsten. Om några nanno- 

 planktonformationer s. str. som sedimentbildare inom Klotens tjärnar kan man alltså icke tala — ett påstående, 

 som icke allenast grundar sig på talrika centrifugeringar från somrarna 1913 och 1914 utan äfvenledes på ett 

 stort antal tarmundersökningar angående eutomostracé-plankton från årets skilda månader. Öfverallt dominerar 

 deu fina bruna detritus, som också representerar bottenaflagringarnas i väsentlig måtto utfyllande strukturelement. 



