K.UNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 56. N:0 6. 73 



träda inom exempelvis Danmarks och Nordtysklands kalkrika regioner eller också här 

 och hvar inom urbergstrakter uppstått till följd af kulturens inverkan: de förorenade 

 urbergssjöarnas ofta våldsamma ?nyxophycé-]iToduktioneT erbjuda i själfva verket en 

 rent experimentell direkt bekräftelse till den här framställda uppfattningen angående 

 de för dessa företeelser i central mening utslagsgifvande orsakerna. Ett synnerligen 

 beh'sande exempel representeras här exempelvis af det förorenade sjösystemet vid 

 Växjö; jfr sid. 101. 



Den stora myxophycé-yroduktionen är alltså en indikator på vattnets rikliga halt 

 af lämpliga näringsämnen. Med miljöns tilltagande utarmning — en företeelse, som i 

 naturen till väsentlig del beror af grundens växlande beskaffenhet; experimentellt har 

 den i stor skala demonstrerats af Kolkwitz 1. c. 1914 a — försvinna emellertid dessa former 

 steg för steg. I våra fattiga urbergsvatten representerar därför endast en obetydlig 

 vegetation af Anabcena flos-aquce den sista utposten af en eljes ofta nog inom söt- 

 vattensplankton tongifvande grupp. 



Det är otvifvelaktigt, att de nutritionsbiologiska faktorerna öfverhufvudtaget 

 hitintills icke i tillbörlig grad respekterats vid diskussioner angående orsaken till olika 

 områdens fytoplanktologiska fysionomi. Tydligen måste detta påstående i viss mån 

 äfven gälla exempelvis för kiselalgernas vidkommande; ty den låga temperatur, som en- 

 ligt Wesenberg-Lund (1. c. 1908) är att anse som den grundläggande för diatomé-^TO- 

 duktionens inträdande, erb judes tydligen af alla våra urbergs vatten under större eller 

 mindre delar af året. Icke desto mindre saknas de pelagiska kiselalgerna ofta nog all- 

 deles (vissa af Klotens tjärnar) eller också uppträda de i obetydliga mängder (t. ex. i 

 Anebodaområdet ) — särskildt i det sista fallet med all önskvärd tydlighet angif vande, 

 att det här ingalunda är geografiska eller termiska faktorer, som fälla utslaget, utan 

 att den produktionsbestämmande faktorn så godt som öfver hela linjen i första hand är 

 att söka i den nutritionsbiologiska miljö, hvars fattigdom i dessa vatten är själfklar. 

 Liknande synpunkter torde kunna anföras äfven för många andra formers vidkommande; 

 och det förefaller i själfva verket högst sannolikt, att det just är dylika faktorer, som 

 framför andra reglera den nordliga regionens planktonbiologi med dess icke endast kvan- 

 titativt obetydliga utan äfven kvalitativt högst begränsade produktion. I alldeles 

 samma riktning peka W. och G. S. West's erfarenheter från England och Skottland; 

 1. c. 1912. Wesenberg-Lttnd's baltiska region synes därför väsentligen kännetecknad 

 rent ökologiskt genom en näringsrik sjötyp — den nordeuropeiska däremot genom en 

 näringsfattig. 



Våra urbergsvatten vid Kloten måste alltså anses utmärka sig genom en öfver 

 hela linjen för det autotrofa planktons vidkommande fattig nutritions- 

 biologisk miljö, ett förhållande, som också städse framträder i en genomfördt svag, 

 ofta alldeles betydelselös resp. totalt frånvarande fytoplanktonproduktion. Problemet 

 om »planktonets Indflydelse paa Milieuet» (Wesenberg-Lukd, 1. c. 1909, p. 94) existerar 

 icke alls för dessa vattens vidkommande. Gäller det att närmare karakterisera planktons 

 ökologiska typ här, så kunna Apsteest's bägge begrepp chroococcacé- [inkl. Htjitfeldt- 

 Kaas' schizophycé-] resp. Dinobryon-sjöar alldeles lämnas å sido Mera afseende måste 



K. Sv. Vet. Akad. Haudl. Band 56. N:o 6. 10 



