82 EINAR NAUMANN, TNDERSÖKNINGAR ÖFVER FYTOPT.ANKTON. 



staka ex. af de typiska formerna: Staurastrum anatinum var. pelagicum. St. paradoxum 

 inkl. var., Xanthidia (X. antilopceum var. hebridarxm, X. subhastiferum). 



*/, 1911. En ganska fvtoplanktonren men sparsam formation af Ceratium, Dino- 

 bryon cyUndricum, Mattomonas, Sphcerocystis; desmidiéer - - representerade med här de 

 sedvanliga formerna i enstaka exemplar — utan betydelse. 



•/ 8 1911. Prof vet förhåller sig med hänsyn till desmidiéer som föregående; i 

 öfrigt äro de väsentliga formationsbildarna här Botryococcus, Ceratium,, Dinobryon cylin- 

 dricum, Sphcerocystis; inblandningen af Microcystis eeruginosa är karakteristisk. 



-„ 1912. Karaktären gifves här i första hand genom Asterionella, Microcystis 

 eeruginosa och Tabellaria jenestrata var. asteriou elloides. Mera enstaka uppträda: Botryo- 

 coccus, Ceratium, Dinobryon, Sphcerocystis. - - Desmidiéerna bilda ett ganska karakteris- 

 tiskt inslag i formationsbilden: väsentligen Staurastrum anatinum, St. paradexum (inkl. 

 var.), vidare — mindre — St. lunatum var. planctonicum och *S7. sexangulare. St. Ophiura 

 uppträder i enstaka exemplar. 



24 / 10 1910. Asterionella (mindre) och Tabellaria jenestrata var. asterionelloides 

 (mest) bilda den fond, hvaremot Botryococcus, Gomphospharia och Peridininm Willei 

 bilda ett mycket karakteristiskt inslag. - - Desmidiéer saknas. — Torr preparat et visar 

 frånvaron af Mallomonas men närvaron af Bhizosolenia longiseta. 



*/n 1912. Asterionella, Dinobryon cyUndricum och Tabellaria jenestrata var. aste- 

 i i <>it elloides bilda fytoplanktons hufvudmassa. Häri bilda Anabcena circinalis, Gompho- 

 sphceria, Microcystis eeruginosa, Peridininm Willei ett karakteristiskt inslag. - Mallo- 

 monas finns men utan betydelse. — Desmidiéer saknas. 



Bottnens beskaffenhet. Den pelagiska regionens dygyttja, erbjuder — så- 

 väl på djupet (»utanför öarna») som inne på Anebodafjärdens grundare vatten — en 

 siktrest af utprägladt storklumpig fysionomi. Gyttjan uppbygges emellertid till en 

 viss del af den fina detritus, men halten af större och smärre exkrementklumpar är dock 

 ganska af sevärd; väfnadsfragment sakna närmare betydelse. Äf ven f ör slamningsrestens 

 fysionomi komma de sistnämnda bildningarna icke alls i fråga: exkrementklumpar 

 och rörfragment dominera alldeles. Jfr textfig. 3 och 4. 



Hvad dygyttjans finare struktur beträffar, så är den redan i sina hufvuddrag 

 skildrad i det föregående (jfr sid. 9 och pl. 6, fig. 1 och 2): den fina detritus dominerar 

 alldeles i de ytligare lagren, hvilka f. ö. endast ha att uppvisa ett ganska fattigt om ock 

 i viss mån karakteriserande inslag af cycloteller, chrysomonad-^oveY, MtorsX-diatoméer 

 och spongie-nå]&T - - de sistnämnda bildningarna särskildt karakteristiska för grundare 

 partier af sjön. Gentemot ytdygyttjan (jfr pl. 6, fig. l)afviker djupgyttjan (pl. 6, fig. 2) 

 i första hand genom sin rikliga halt af melosirer: öfverhufvudtaget dominera här kisel- 

 bildningarna öfver den fina detritus. För ytlagrets vidkommande kunna vi alltså här tala 

 om en rödbrun dygyttja med kiselbildningar af pelagiskt ursprung — särskildt 

 cycloteller som karakteriserande element; djnplagret representerar däremot en utpräg- 

 lad kiselgyttja med i första hand Melosira som tongifvande sedimentbildning. 



Plankton och bottnen i deras inbördes förhallande. — Med hänsyn till 

 planktonformationens ärliga variation af viker Stråken på ett synnerligen 

 påfallande sätl Iran Danmarks och Nordtysklands sjöar: vi finna här icke någon som helst 



