88 EINAR NAU.MANN, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER FYTOrLANKTON. 



utan den allra ljusaste, som jag iakttagit inom dessa områden; den motsatta extremen 

 representeras exempelvis af Lygnen med dess kolsvarta, solida exkrementaf lagringar. 

 De koprogena bildningarnas tilltagande brunfärgning resp. resistentifiering synes alltså i 

 stor utsträckning representera ett med vattnets tilltagande halt af humusämnen parallellt 

 förlöpande fenomen. - Med hänsyn till den finare strukturen erbjuder ett från ca. 

 6 m i Fiolen upptaget gyttjeprof en afgjord dominans för den fina detritus — om ock 

 med ett fattigt inslag af cycloteller, chrysomonad-sporeT, melosirer och litorala kiselalger. 

 Anmärkningsvärdt nog erbjuder djuplagret ungefärligen samma fysionomi, hvadan 

 man här för en gångs skull påträffar samma typiska detritusdygyttja icke endast i ytlagret 

 utan äfven i djupare nivåer, troligen svarande mot forna epokers planktonformationer. 



Plankton och bottnen i deras inbördes förhållande erbjuda livad yt- 

 lagret beträffar den för A ne boda -områdets sjöar typiska bilden: i dygyttjan dominerar 

 i\en fina detritus, antydande en ganska låg produktionshöjd för planktons vidkommande. 

 Dess närmare struktur Adsar f. ö., att Melosira endast sparsamt kan uppträda i vår- och 

 höst-plankton samt att sommarens formationer af blågröna alger icke ernå någon större 

 betydelse för vattnets totallif; därtill antydes den sedvanliga närvaron af cycloteller 

 och chrysomo nåder. Så tillvida är bilden fullt typisk och — frånsedt aflagringarnas ljusa 

 färg - inträder af vikeisen mot det normala förhållandet först med djupgyttjans 

 fysionomi: ty denna öfverensstämmer alldeles med de ytliga skikten, därmed antydande, 

 att Fiolen - i motsats till flertalet andra vatten här - - under mera afsevärda perioder 

 erbjudit väsentligen samma totalbiologi som den, h vilken i våra dagar är rådande. 



Med Fiolen ha vi därtill rent planktologiskt sedt gjort bekantskap med en hos oss 

 hittills obekant sjötyp: det klara färglösa urbergsvattnet med ett af desmidiéer alldeles 

 domineradt plankton. Till detta förhållande återkommer jag emellertid längre fram 

 mera utförligt. 



Frej en 



uppvisar en längd af ca. 1 km och en bredd af ca. ' ., km. Den representerar en typisk 

 kombination af de steniga och blockiga strändernas resp. dy sjöarnas typ: särskildt i ö. 

 äro stränderna grusiga — steniga, men i v. utgöras de väsentligen af torfdy resp. ljung- 

 klädda mossar. En anmärkningsvärd sterilitet faller genast i ögonen: knappt en näckros 

 synes i den »svarta» ytan. - - Vatten synnerligen kraftigt mörkbrunt. Tillopp obetyd- 

 liga; aflopp till Lamen likaså. - - Djupet uppgår öfver sa godt som hela den egentliga 

 sjöytan till 1 a l 1 , meter; sjön har emellertid blifvit sänkt på 80-talet. Sjömalm saknas. 



Plankton •/, 1915. Formationens karaktär gifves af Anurcea cochlearis och 

 Gomphosphceria jämsides med desmidiéer, mest Arthrodesmus incus med var. triangularis. 

 Stav/rastrum cuspidatum var. maximum. St. lunatum var. planctonicum, St. parado.ru m 

 (inkl. var.). Af mindre betydelse för formationens fysionomi äro SL anatinum var. pel- 

 agicum, St. curvatum; vidare Mallomonas, Stichogkea, Spheerocystis, Synura. Torr- 

 preparatet visar förutom nålar närvaron af Rhizosolenia longiseta. 



Bottnens beskaffenhet* Den pelagiska regionens bottenslam erbjuder här en 

 kombination af den storklumpiga resp. tradiga sikt restens typ; det tradiga In- 

 slaget tilltar i afsevärd grad mot stränderna. Dess struktur är med hänsyn t ill den 



