100 EINAR NAUMANN, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER FYTOPLANKTON. 



bellarier i isolerade strålar, cycloteller och chrysomonad-s^oreT samt melosirer. Därtill 

 kommer det sedvanliga tillskottet från litoralregionen: spongienålar och litorala kisel- 

 alger. Redan detta ytlager kan i viss mån karakteriseras som en kiselgyttja — - något 

 som i än större grad gäller djuplagrets sediment. Med hänsyn till sin allmänna fysionomi 

 öfverensstämmer detsamma väsentligen med ytlagret; särskildt torde emellertid obser- 

 veras den äfven här allmänna förekomsten af isolerade Tabellaria-stTkldiT. 



Hvad beträffar plankton och bottnen i deras inbördes förhållande, så 

 af viker äfven S. Skärsj ön högst afsevärdt från den här normala typen; och i en riktning, 

 som väsentligen öfverensstämmer med N. Skärsjöns. Äfven här observeras särskildt 

 stjärndiatoméernas strålar; och i en mängd, som faktiskt synes antyda, att vi här verk- 

 ligen stå inför en af dessa bildningar karakteriserad föga dyartad gyttja instatunascenti. 



3. Fytoplanktontyper i Anebodatraktens sjöar. 

 Ökologisk-biologisk diskussion. 



Plaktonalgernas produktionshöj d kan inom vissa gränser mycket väl bedömas 

 redan af vattnets färg. I näringsrika sjöar ernår sålunda den planktoniska algforma- 

 tionen särskildt sommartid en så afsevärd utveckling, att vegetationsfärgning 

 däraf förorsakas. Under sådana omständigheter föreligger enligt mina erfarenheter 

 från sjöar tillhörande den baltiska typen en algproduktion af minst hundra-, oftast tusen- 

 tal pr kbcm. Den långvariga vegetationsfärgningen är alltså utan vidare ett tecken på 

 vattnets näringsrikedom. Den är också en mycket framträdande karaktär för den bal- 

 tiska sjötypen i Wesenberg-Litnd's mening, för hvilkens vidkommande alltså just 

 »pfanktonets indf lydelse paa milieuet» är synnerligen påfallande. 



Inom Aneboda-traktens sjöar ernår emellertid fytoplanktonproduktionen icke ens 

 sommartid den produktionshöj d, att vattnets egenfärg på något sätt därigenom under 

 längre tider förändras. En vattenblomning i detta ords egentligaste mening torde visser- 

 ligen uppträda vid ett par tillfällen, nämligen dels vid midsommartid eller förr af Anabcena, 

 och dels Microcystis längre fram på eftersommaren. Vattenblom ningen är emellertid 

 föga påfallande och af ringa betydelse — i allmänhet dominerar det öde humusvattnets 

 mörka färgton. Produktion shöj den för plankton är också obetydlig och ligger enligt 

 mina erfarenheter i allmänhet högst vid tio-tal alger pr kbcm. Öfverensstämmelsen med 

 förhållandena i Klotens tjärnar är så tillvida mycket påfallande och bägge områdena 

 stå tydligen därför i skarpaste kontrast till den näringsrika baltiska sjötyp, som Wesen- 

 berg-Lund skildrat — kännetecknad af en hög planktonproduktion, indicerad genom 

 långvariga vegetationsfärgningar under större delen af året. Det är alltså intet 

 tvifvel underkastadt, att Aneboda-området rent produktionsbiologiskt sedt 

 sorterar under den näringsfattiga sjötyp, h vilken karakteriserar den nord- 

 europeiska regionen. 



Wesenberg-Lund har emellertid otvifvelaktigt uppdragit gränserna för de af 

 honom uppställda regionerna väl schematiskt. Sålunda vore ju i öfverensstämmelse med 

 den af honom vidtagna begränsningen (jfr denna afh. sid. 69) flertalet af våra småländska 



