KUNGL SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 56. N:0 6. ]<>| 



sjöar att hänföra icke till den nordeuropeiska utan fastmer till den - haitisk;! regionen. 

 Redan en ytlig kännedom om landskapets allmänna fysionomi resp. geologiska förutsätt- 

 ningar borde dock kunna ge en ganska påtaglig uppfattning angående dessa urber 

 trakters fullständiga motsats till det baltiska gebitets gamla kulturbygder med dess od- 

 lade slättmarker — en skillnad, som naturligtvis också måste förutsättas trycka sin prägel 

 på sjöarnas lif. Att emellertid området ifråga verkligen planktologiskt sedt tillhör den 

 nordeuropeiska och icke den baltiska sjötypen, torde numera kunna anses till fullo bevisad t 

 — såväl med hänsyn till den allmänna produktionshöjden som ur de i första hand karak- 

 teriserande associationstypernas fysionomi. Den första af dessa synpunkter ha vi här 

 redan inledningsvis närmare skärskådat. Hvad de olika associationstyperna (jfr sam- 

 manställningen sid. 74—75) beträffar, så finna vi här icke en enda af dem, hvilka till- 

 sammans bilda den baltiska sjötypen. Däremot äro samtliga för den nordeuropeiska 

 regionen utmärkande här företrädda: chlorophycé-, chrysomonad-, desmidié-, 

 den nordliga peridiné- och Tabellaria — Cyclotella-ty ipen. 



Aneboda-området måste alltså utan tvifvel hänföras till den nord- 

 europeiska regionen i planktologisk mening. Vi ha emellertid redan förut 

 (jfr sid. 68 — 75) framhållit, att denna indelning icke kan anses vara af någon dju- 

 pare växt geografisk innebörd utan att fastmera den baltiska resp. nordeuropeiska sjö- 

 typen äro att anse som rent ökologiska formationsmodifikationer. Att därför den sist- 

 nämnda helt enkelt måste vara karakteristisk för våra kalkfattiga urbergsområden, är 

 därför från dessa synpunkter numera alldeles själf klart. Ett mera slående bevis för det 

 riktiga i denna uppfattning torde emellertid icke kunna framställas än just den omstän- 

 digheten, att man faktiskt inom Smålands urbergstrakter sida vid sida finner sjöar af 

 baltisk resp. nordeuropeisk fysionomi — de sistnämnda där ännu naturen är ostörd, de 

 förstnämnda där kulturella inflytelser, d. v. s. här af loppsvatten från stadskloaker, kunnat 

 göra sig gällande. Dessa förorsaka ju nämligen just den anrikning af vattnet med mineral- 

 salter och agil organisk substans, hvaraf vi i första hand — förutsatt att de termiska för- 

 hållandena icke innebära ett underskridande af myxophycé- vegetationens temperatur- 

 minimum — måste anse planktons högproduktion vara beroende och hvilken under na- 

 turliga omständigheter icke kan realiseras i urbergstrakternas kalk- och öf verhuf vudtaget 

 näringsfattiga miljö, väl däremot i sjöar, omgifna af det fruktbara slättlandets odlade 

 marker. Som ett mycket belysande exempel kan härtill anföras Växjö-traktens förore- 

 nade sjösystem med dess gradvisa öfvergång från näringsrika till typiskt näringsfattiga 

 vatten. Häröfver föreligger en utförlig litteratur (Lundberg 1914. Sondén 1915), äfven- 

 ledes och kanske särskildt i fysikaliskt-kemisk riktning, hvilket är af så mycket större 

 intresse, som vi själf va dessvärre saknat möjligheter att närmare bearbeta dylika uppgifter. 



De af oss undersökta sjöarna från Aneboda-området utmärka sig samtliga genom 

 sin obetydliga planktonutveckling och befinna sig alltså under fullt normala förhållanden, 

 af speglande sig just i den nordeuropeiska sjötypens obetydliga produktionsbild resp. 

 dess äf ven kvalitativt mycket karakteristiska associationstyper. I motsats till Klotens 

 tjärnar är emellertid formationen här vida mer rikligt nyanserad. Vi kunnajiärför icke 

 heller här gruppera de undersökta sjöarna under så speciella typer som livad förhållandet 



