104 EINAR NAUMANN, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER FYTOPLANKTON. 



lertid ett mindre utgprägladt samband mellan bestämda planktontyper och slam- 

 strukturer. Fastmer är sediment bilden här öfver hela linjen ganska monoton och 

 erbjuder liksom planktonproduktionen icke några renspecialiserade typer utan snarare 

 en ganska kombinerad prägel. Det är därvid städse en viss halt af pelagiska dia- 

 toméer, speciellt cycloteller, äfvensom — periodiskt — tabellarier, vidare chrysomonad- 

 lämningar i form af sporer och Mallomonas-Tester, men f. ö. äro de planktogena 

 sedimenten af mindre betydelse Litorigena bildningar i form af kiselalger och sjwn- 

 f//e-nålar bilda däremot ett ofta karakteristiskt inslag i den allmänna strukturbilden, hvar- 

 emot sådana alloktona bildningar, som exempelvis pollenkorn af tall och gran här — i 

 motsats till förhållandena inom Klotens tjärnar och väl till en väsentlig del beroende af 

 de olika sjöarnas väsentligt olikartade storleksförhållanden; jfr sid. 68 — äro af mycket 

 mindre betydelse. Mot den här af Cyclotella-, Tabellaria-, chrysomonad- samt 

 chlorophycé- och desmidié-associationerna kombinerade och sålunda ganska 

 rikt nyanserade planktontypen svarar alltså här väsentligen en af de anförda 

 formernas kiselskelett — om sådana öfverhufvudtaget förefinnas — karakteri- 

 serad och sålunda visserligen ensartad men långt ifrån specialiserad, i 

 väsentliga hänseenden oftast dyartad aflagring. 



Till detta allmänna uttalande finner jag mig emellertid böra anknyta några spe- 

 ciella utredningar. Sålunda är det otvifvelaktigt, att de undersökta sjöarnas botten- 

 sediment erbjuda en långt mera ensartad prägel än planktonproduktionen. Bland annat 

 torde just desmidié-iTekvensew vara ganska varierande och sålunda förläna plankton- 

 produktionen ett i speciella fall ofta mycket afgjordt särmärke. Detta är emellertid ett 

 förhållande, som dessvärre icke alls kan ens i dess hufvuddrag rekonstrueras ur botten- 

 aflagringarnas närmare fysionomi, då nämligen just dessa pelagiska organismer — jäm- 

 likt mina undersökningar i specialfallen Fiolen, Frej en och Lamen i stort sedt icke 

 låta sig påvisas i bottenaf lagringar af för dessa vatten karakteristisk allmäntyp — väl 

 till följd af rådande upplösningsförhållanden, då den här tunna membranen väsentligen 

 består af cellulosa. Det existerar alltså icke en af pelagiskt härledbara desmidié- 

 lämningar kännetecknad dygyttja som det historiska uttrycket för desmi- 

 diéernas plankton- resp. sjötyp. Talrika desmidiéer äro visserligen kända från 

 fossila aflagringar (jfr särskildt Lagerheim 1902). Flertalet af dessa synas emellertid 

 tillhöra de mera groft byggda litoralformerna. Därtill finnas emellertid också verk- 

 ligt pelagiska typer, om ock i mindre utsträckning, anförda. Dessvärre är det ur 

 den föreliggande litteraturen angående fossila alger med dess rent kvalitativa läggning 

 och konsekventa af saknad af hvarje belysande (fotograf iskt ) illustrationsmaterial all- 

 deles omöjligt att bilda sig någon säker uppfattning om, huruvida det här på tal om pela- 

 giska desmidéer verkligen är fråga om karakteristiska formationsbildare eller endast till- 

 fälligtvis förekommande sediment. En närmare undersökning af dessa företeelser vore 

 emellertid af stort intresse äf ven för den nutida limnologien, så mycket mera som densamma 

 ännu icke känner en ctesra^'é-karakteriserad pelagisk aflagring in statu nascenti. Möj- 

 ligen är en dylik begränsad till en sådan facies af relativt högproduktivt varmvatten 

 (med vissa Staurastra — och därtill en del Pediastra — som karaktärformer), hvilken är 



