106 EINAR NAUMANN, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER FYTOPLANKTON. 



påfallande planktologiskt karakteristikon för Anebodatraktens sjöar, hvars diatomé- 

 produktion väsentligen synes vara inriktad på Asterionella, CycloteUa och Tabellaria 

 fenestrata — en produktionsbild, som emellertid i bottenaflagringarnas art återspeglar sig 

 i en merendels väsentligt olika fysionomi än den, som erbjudes af planktonprofven resp. 

 enligt min biologiska metod genomförda nannoplaktonstudier. Grunden härtill torde ligga 

 i de olikartade upplösningsbetingelserna. Som vi redan förut utredt, talar ju nämligen 

 allt för en ganska obetydlig resistens med hänsyn till stjärndiatoméers strålar; jfr sid. 

 95 och 99. I jämförelse härmed äro cyclotellernas skal afgjordt mera motståndskraftiga 

 — ett förhållande, som äf ven bör betraktas i samband med den i principiella hänseenden 

 morfologiska öfverensstämmelsen resp. systematiska släktskapen med Melosira. Med 

 stöd af erfarenheter, som gjorts vid den här föreliggande undersökningsserien och under 

 hänsynstagande till äldre erfarenheter, torde man alltså nu för första gången kunna göra 

 sig en närmare föreställning om de olika kiselsedimentens upplösningsföreteelser i deras 

 samband med djupet: ett för spörsmålet om pelagiskt bildade kiselsediment tydligen 

 grundläggande förhållande. Att sedan äfven andra faktorer — och af kemisk art — 

 härvidlag äro af betydelse, är visserligen själf klart, men till sin närmare innebörd okändt, 

 om också härtill vissa snarast ökologiska synpunkter redan nu låta sig framställas. 



Bacillariales. 



Asterionella. Jfr under Tabellaria. 



CycloteUa. Kan uppträda som sedimentbildare på ända till 200 m:s djup. Exem- 

 pel: Vierwaldstättersee enligt A. Heim, 1. c. 1900. Resistensen synes vara lika afse- 

 värd i kalkrikare som mera kalkfattiga vatten. 



Diatoma elongatum. Jfr under Tabellaria. 



Fragilaria crotonensis. Uppnår exempelvis i de djupa Schweizersjöarna ofta höga 

 maxima, men saknas dock alldeles i slammet, åtminstone fr. o. m. 75 m nedåt. Jfr 

 Schröter och Kirchner 1896. Närmare erfarenheter från smärre sjöar saknas. Dock 

 torde det t. v. vara fullt berättigadt att med hänsyn till morfologiska förhållanden i 

 dessa hänseenden betrakta denna form under samma synpunkter som Asterionella. 



Melosira. Bildar enl. Wesenberg-Lund 1901 karakteristiska bottenaflagringar 

 till åtminstone 40 m. Sannolikt (jfr of van) öfverensstämmer väl djupmaximum med 

 Cyclotéllans. Resistensen synes vara lika afsevärd i kalkrikare som mera kalkfattiga 

 vatten. 



Rhizosolenia. Kan i mycket grunda vatten — 5 m och därunder — (jfr sid. 89, 97) 

 bilda ett sediment af periodisk typ. Alltså i stort sedt otänkbar i fossilt tillstånd. 



Synedra. Har ännu icke blifvit känd som sedimentbildare. Öfverensstämmer 

 sannolikt med Asterionella. 



Tabellaria fenestrata. Bottenfälles åtminstone i grundare vatten, under 10 m. 

 Jfr Anebodaområdets sjöar. Föga resistent och åtminstone i dygyttjor merendels endast 

 representerande ett sediment af öfvergående art; jfr sid. 95, 97 och 99. — Härmed 

 öfverensstämmer i princip den dock ännu mindre resistenta Asterionella, h varmed jag 

 finner det möjligt att analogisera Diatoma, Fragilaria crotonensis och Synedra. — Samt- 



