

KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 56. N:0 6. 115 



2. Litorigrena bildningar. 



Af särskild betydelse för hithörande sjötyper af mera kalkrik art äro här att 

 anföra en serie kalkproducerande organismer, hvilkas inflytande äfven inom den pcla- 

 giska regionens gyttjebildning ofta är af en rent af grundläggande betydelse. — .Därtill 

 naturligtvis äfven här en litorigen detritus, tillsammans med mindre resistenta element 

 från planktons region gifvande upphof till den mer eller mindre grå detritusgyttjan. 

 Denna är sannolikt - - ehuru alldeles förbisedd af Wesenberg-Lund — den allmännast 

 utbredda typen inom området; antingen i dess relativa renhet eller, hvilket merendels 

 torde vara fallet, i kombination med såsom sådana påvisbara planktogena bildningar. 

 — öfverhufvudtaget har betydelsen af den litorigena detritus (d. v. s. väsentligen den 

 från grundvattnets växtassociationer härledbara ) inom limnologien merendels blifvit för- 

 bisedd. Dock torde såväl dess bottenbildande som näringsbiologiska betydelse vara högst 

 af sevärd. Jfr ang. motsvarande marina förhållanden C. G. Jon. Petersen 1. c. 1911. 



B. Limnoalloktona bildningar. 



Inom det baltiska områdets typiska sjöar utan större betydelse. Transport af 

 alloktona planktonproduktioner (jfr sid. 32) representerar ett specialfall men saknar icke 

 sin betydelse. T hvarje fall som helst uppstår här merendels — i motsats 

 till det normala förhållandet inom den nordeuropeiska regionen — en 

 verkligt typisk gyttja. Dominerar den organiska detritus, så är den dock här 

 i öfvervägande grad af limnoautokton härkomst; jfr sid. 111. 



Det här meddelade schemat afser alltså sambandet mellan planktonproduktionens 

 och bottenaflagringarnas beskaffenhet inom den baltiska regionens normala och närings- 

 rika sjötyp öfverhufvudtaget. Klart är emellertid, att vi äfven inom denna region där- 

 till för de smärre sjöarnas vidkommande måste särskilja äfven andra sjötyper, hvilkas 

 extremer tydligen utgöras af å ena sidan kalkrika sjöar med en obetydlig växtlighet öfver- 

 hufvudtaget — en sjötyp, som f. ö. därtill ök ologiskt torde vara karakteristisk äfven för om- 

 rådets stora och djupa sjöar i allmänhet - och å andra sidan sådana sjöar, hvilka af 

 en eller annan orsak inträdt i en mer eller mindre utpräglad f örlandning resp. än mera af- 

 gjordt nalkas det torfbildande stadiet. Naturligtvis representera dessa olika typer äfven 

 historiska faser i sjöarnas utveckling; och liksom det klara och öfverhufvudtaget vegeta- 

 tionsfattiga urbergs vattnet måste anses som det primära inom det kalkfattiga urberget, 

 så är tydligen inom kalkrikare regioner en med hänsyn till vegetationens allmänna pro- 

 duktionshöjd härmed öfverensstämmande sjötyp den ursprungliga. Härifrån går emel- 

 lertid sedan utvecklingen under rent naturliga förutsättningar i väsentligt olika rikt- 

 ningar. Urbergsvattnets allmänna näringsfattigdom kan ju nämligen aldrig tillstädja 

 en mera riklig planktonproduktion resp. uppkomsten af en verkligt typisk gyttja, och den 

 organiska substans, som under tidernas lopp produceras, måste till följd af den rådande 

 kalkbristen konserveras i form af icke vidare sönderdelbara bruna humusämnen. Sålunda 





