KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. i:\ND 56. NIO 6. 121 



af syrgas. Förutsättningen för de förstnämnda bildningarnas uppkomst vore då fram- 

 förallt en till följd af aeroba betingelser beroende förmultning, h varemot de sistnämnda 

 vore att härleda genom sädana processer, h vilka framgå ur en anaerob bildningsmiljö. 

 Så vidt vi ha oss bekant, ha icke dessa Wollny's åsikter och ej heller några därmed lik- 

 artade vidare utförts från annat håll. Och i själfva verket äro de ju också alldeles grund- 

 falska; ty gyttjans, sapropelets, allmänna bildningsförutsättningar karakteriseras ju — 

 såsom framförallt Potonié (1908) närmare ledt i bevis — fastmera just af förruttnelse- 

 processer, beroende af syrgasbrist. Hvad åter dyn beträffar, så är den ju väsentligen att 

 uppfatta som ett omlagradt torfmaterial, 1 och någon mera ingripande förändring torde 

 de vid bottnen en gång anhopade humusämnena — jämlikt mina erfarenheter — näppe- 

 ligen genomgå, vare sig nu den allmänna bildningsmiljön är aerob eller anaerob. Här 

 erfordras alltså öf verhuf vudtaget icke alls någon hänvisning till de olika sönderdelnings- 

 processernas allmänna innebörd: ty den principiella egenarten är ju här icke alls något 

 som helst slags sönderdelning utan fastmer en konservering, en anhopning af den 

 höggradigt resistenta humussubstansen. Bildningsförutsättningarna för gyttja och mylla 

 resp. dy och råhumus äro alltså i flera fall också principiellt motsatta. I godhetshän- 

 seende är emellertid öfverensstämmelsen högst påfallande. Som den i första hand härvid- 

 lag utslagsgifvande faktorn måste jag betrakta den växlande kalkhalten, hvaraf se- 

 dermera hela den organiska substansens sönderdelningsprocesser på kemisk resp. i första 

 hand mikrobiologisk väg måste vara i central mening beroende. Särskildt från denna 

 synpunkt sedt synes det oss vara en mycket intressant företeelse, att dessa bildningar 

 faktiskt i stort sedt följas åt inom våra regioner: inom slättlandet är gyttje-, inom det 

 kalkfattiga urberget däremot dybildningen alldeles förhärskande; så ock med mylla resp. 

 råhumus. Detta samband mellan fastmarkens och vattnets jordmåner är alltså högst 

 påfallande men har icke desto mindre hitintills icke alls blifvit närmare beaktadt. 



Det ligger i sakens natur, att vi vid våra allmänna diskussioner i första hand funnit oss 

 böra diskutera sådana förhållanden, h vilka karakterisera den nordeuropeiska resp. bal- 

 tiska sjötypen. Vi ha om dessa i det föregående flerstädes framhållit, att de tvif velsutan i 

 första hand äro att anse som rena formationsmodifikationer, först och främst betingade af 

 omgifningarnas geologiska beskaffenhet — resp. kulturella inflytelser — samt därtill också 

 begränsade af termiska miljöfaktorer, för den händelse att dessa innebära ett underskri- 

 dande af den för myxophycé-M temas utveckling kritiska sommartemperaturen. Så länge 

 detta icke är fallet, regleras alltså sjötypens art uteslutande af biokemiska 

 miljöfaktorer, ocli vi ha därför inom våra kalkfattiga urbergsområden att 

 räkna med en nordeuropeisk sjötyp i naturliga vatten, med en baltisk i förore- 



1 Denna synpunkt liar af H. v. Post flerstädes och med skärpa framhållits. Synbarligen har han dock 

 med aren allt mer och mer fått klart för sig denna dyaflagringarnas egenskap af väsentligen rent limno- 

 alloktona bildningar: jfr särskildt 1. c. 1896. Redan utredningen af 1862 är visserligen i principiella hänse- 

 enden klar. Icke desto mindre framställes här — med stöd af verkställda försök — den uppfattningen, att 

 dybildningen väsentligen beror at anaeroba miljöfaktorer. Detta är dock en förunderlig och mot författarens 

 hela problemställning >tridande motsägelse, som sedermera också af andra och på detta område mindre erfarna 

 forskare — t. ex. just Wollnv 1897 — närmare utförts. Återgår man emellertid till själfva det principiella i 

 H. v. Posts uppfattning ang. dyn som en utfällning ur brunfärgadt vatten, så kan dock, som lätt inses, hela 

 detta resonemang — hvad pe lagisk t bildade aflagringar beträffar — utan vidare afskrifvas från diskussionen. 



K. Bv. Vet. Akud. Handl. Band 56. N:o 6. 10 



