92 SWEDERUS, TUNIKATER. 
N. Mohr, Forsog til en Islandsk Naturhistorie. Kjobenhavn 1786. 
I arbetet upptagas: 
Ascidia rustica, 
> — mentula, 
qvadridentata.. 
Den sista uppgifves förekomma på Ulva latissima. 
P. S. Pallas, Marina varia nova et rariora. (Nova acta Acade- 
mi Scientiar. imp. petropolitane. TT. IL Petrop. 1788) 
I ofvanstående uppsats anföras trenne arter af slägtet 
Ascidia, nämligen ÅA. sqvamata, A. awrantium och A. globularis, 
men den första af dem är ej någon tunikat utan synbarligen 
en Psolus-art. ÅA. globularis uppgifves vara från Kara-hafyvet, 
der densamma år 1770 anträffats 1 stor mängd, men arten är 
ej bekant för senare naturforskare. Hvad Pallas dermed 
menat, torde väl nu vara omöjligt att uppgifva, men det bör 
dock nämnas, att Mac-Leay (Transactions of Linn. Soc. Vol. 
XIV, s. 541) finner den af Pallas gifna knapphändiga beskrift- 
ningen i någon mån passa in på slägtet Cystingia. 
W. Scoresby Jun., An account of the arctic regions wu & 
history and description of the northern whale-fishery. Vol. T—TI. 
Edinburgh 1820. 
I första delen af detta arbete lemnas en redogörelse för 
Grönlands och Spetsbergens djurverld, hvaribland anföras de 
af Phipps 1773 funna tunikaterna. Andra delen upptaces 
helt och hållet af en skildring af hvalfångsten och dithörande 
förhållanden. Å planschen XVI äro åtskilliga djur aftecknade, 
som tjena hvalarne till föda, och i fig. 19 har Edw. Forbes 
(Nat. history of the European BSeas) trott sig igenkänna en 
Appendicularia, ett antagande, som ej kan bevisas, då den konst- 
löst tecknade figuren saknar de karakterer, hvilka utmärka 
det ifrågavarande djuret. Figuren kan likaväl föreställa en 
larv af snart sagdt hvilken tunikat som helst. | 
W. E. Parry, Journal of a voyage for the discovery of a north- 
west passage from the Atlantic to the Pacific performed in the 
years 1819—1820 in H. M. Ships Hecla and Griper. Lon- 
don 1821. 
Trenne år efter detta arbete utkom en redogörelse (>ap- 
